Справа № 344/3654/25 
Провадження № 22-ц/4808/1281/25 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді             Мальцевої Є.Є.
суддів:                       Девляшевського В.М., Томин О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 червня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Кіндратишин Л.Р. у м. Івано-Франківськ, повне судове рішення складено 04 липня 2025 року, у справі за позовом Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування,

в с т а н о в и в:
28 лютого 2025 року представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, плати за абонентське обслуговування у сумі 63 233,52 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначав, що позивачем надавалися і надаються відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, від надання яких відповідач не відмовляється. Однак, у свою чергу відповідач своєчасної оплати за надані йому послуги не проводить, завдаючи тим самим шкоди інтересам позивача. У зв`язку з невиконанням зобов`язань у відповідача перед позивачем, як виконавцем цих послуг, утворилася заборгованість за надані послуги, у період з 01.02.2022 по 31.01.2025. Станом на 01.02.2025 така заборгованість становить 28 947,01 грн. за послуги водопостачання, 34 185,41 грн. за послуги водовідведення та 101,10 грн. плати за абонентське обслуговування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості. 
Заборгованість за послуги централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування відповідача перед позивачем станом на 01.11.2024 становить 63 233,52 грн. і залишається не погашеною на день звернення до суду. За наведених обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення та за абонентське обслуговування у загальній сумі 63 233,52 грн. та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 червня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» заборгованість станом на 01 лютого 2025 року за послуги водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування в сумі 37 024,89 грн та 1 772 грн судового збору.
Не погодившись з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 червня 2025 року, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою. Вважає рішення Івано-Франківського міського суду від 30 червня 2025 року таким, що постановлене з порушеннями норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в рішенні суду визначені терміни, на які сплив строк позовної давності з травня 2009 року по березень 2017 року.
Судом неправильно вказані місяці, а саме 63 місяці замість 94 місяців, а також загальний термін на час подання позову складає 187 місяців, замість 156 місяців, які вказує суд. Загальний термін складає 156+31=187 місяців, а саме з травня 2009 року по січень 2025 року. Судом не врахований період строком 31 місяць - з травня 2009 року по грудень 2011 року. Перші показники лічильника зафіксовані в акті від 25.05.2009 року з показником 0001 куб води. Другі показники лічильника зафіксовані в акті від 05.07.2024 року з показником 2777,0 куб.м. Кількість води 2777,0 м.куб. була спожита в період часу з травня 2009 року по липень 2024 року, однак в рішенні суду вказано, що кількість води 2777,0 куб.м. була спожита з 01.01.2012 року по липень 2024 року.
На основі вищевикладеного вказує, що сума визначена судом до стягнення в розмірі 37 024,89 грн є необґрунтованою та незаконною.
Не погоджується апелянт з обґрунтуванням суду щодо строку позовної давності, адже як вказано в рішенні суду такий з травня 2009 по березня 2017 року включно сплив повністю. Цей період складає 94 місяці замість вказаних в рішенні судом 63 місяців, де помилково судом вказано, що за цей період відповідач оплати не здійснював, що не відповідає дійсності. Апелянт вказує, що оплата здійснювалась в грудні 2011 року: 175,66 грн за водопостачання 114,84 грн за водовідведення.
Зазначає, що судом не було враховано споживання води за період з 25.05.2009 по 05.07.2024 року (181 місяць) в кількості 2777,0 куб води. Середньомісячна норма споживання води складає 15,3 м.куб води (2777,0*181 місяць). За період з 25.05.2009 року по березень 2017 року (94 місяці) сплив період позовної давності. В цьому періоді було спожито 15,3 куб.м. води щомісячно за період 94 місяці, що становить 1438,2 м.куб. води. За період з квітня 2017 року по червень 2024 року включно спожито 1338,2 м.куб. води (2777,0 - 1438,2). Остання повірка лічильника була проведена 05.07.2024 і за цей період було сплачено 524,5 м куб. води. 813,7 м.куб. води, як стверджує апелянт, не оплачено (1338,2-524,5). Тарифи на час виявлення розбіжностей між оплатою та фактично спожитою водою станом на 05.07.2024 року становили 12,95 грн. за м.куб. за водопостачання та 15,29 грн за м.куб водовідведення. Разом 28,24 грн за м.куб. Отже, сума заборгованості, яка підлягала стягненню складає: 813,7 м.куб. * 12,95 грн= 10 537,42 грн за водопостачання 813,7м.куб. * 15,29 грн=12 447,47 грн за водовідведення, а разом 22 978,87 грн.
Вказує, що судом не було враховано, що за період часу з травня 2009 року по червень 2024 року була здійснена оплата в грудні 2011 року в розмірі 175,56 грн за водопостачання та 114,84 грн за водовідведення, що відповідає вартості спожитих 66,0 м.куб води. В період часу з травня 2019 по червень 2019 року була здійснена оплата за 524,5 м.куб води. Разом оплата здійснена за 590,5 куб.м води. В період з 01.01.2012 року по 01.05.2019 року нарахування і рахунки на оплату позивачем не надавались і тому оплата не проводилась. На час опломбування лічильника 10.07.2024 року, як зазначає апелянт, різниця між показами лічильника і оплаченою кількістю води складала 2186,5 м.куб води (2777,0-590,5). Позивачем була нарахована сума заборгованості 61 746,77 грн по тарифу 28,24 грн за м.куб. 
ОСОБА_1 вважає, що з травня 2009 року по березень 2017 року сплив строк позовної давності і за цей період було спожито 1438,2 м.куб. води (15.3 м.куб. * 94 місяці), а за період з квітня 2017 по червень 2024 року включно не оплачено за 813,7 м.куб. на суму 22 978,37 грн. 
Враховуючи вищевикладене, загальна сума коштів, яка підлягає стягненню становить 22 978,37 грн замість стягнутих судом 37 024,89 грн.
Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 30 червня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги в розмірі 22 978,37 грн, застосувавши строки позовної давності при розгляді позовної заяви КП «Івано-Франківськводоекотехпром» про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування від 28.02.2025р.

КП «Івано-Франківськводоекотехпром» подало відзив на апеляційну скаргу, яку вважає необґрунтованою. 
Зазначає, що згідно із актом звірки розрахунків за послуги водопостачання за період з травня 2009 року по грудень 2011 року останні показники лічильника зафіксовані у квітні 2011 року - 41-43, та зазначено борг станом на грудень 2011 року, який відповідачем оплачено повністю. У той же час, згідно актом про реєстрацію лічильника від 25.05.2009, початкові показники такого лічильника становлять 0001 м.кв., наявний підпис ОСОБА_2 .. Тому твердження відповідача про неправильність визначення судом періоду заборгованості вважає безпідставним. 
У виписці за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 зазначено показники лічильника 66-66, та незмінна сума боргу 19,18 грн. Разом з тим, як вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача за період з 01.01.2012 по 30.09.2024, починаючи з січня 2012 року і по травень 2019 року, відсутні нарахування, при цьому зазначено про наявність боргу з початку періоду в сумі 19,18 грн. З травня 2019 року має місце зазначення показників лічильника, по обсягу споживання – 8, у грудні 2022 -9,5. Таким чином, відповідач перебуває у фактичних договірних відносинах з позивачем, користується послугами з водопостачання та водовідведення. Оскільки, з січня 2012 року до квітня 2024 року відповідач жодного разу не виконувала зобов`язання щодо оплати за надані послуги водопостачання та водовідведення, тому і утворилась заборгованість за весь період по день звернення 28 лютого 2025 року. 
Також, вважає, що при ухваленні рішення міським судом було правомірно враховано норми чинного законодавства України, якими передбачено зупинення строку позовної давності у зв`язку з карантинними обмеженнями. 
Оскільки, нарахування за послуги водопостачання та водовідведення здійснювались відповідачу відповідно до встановлених тарифів та вимог законодавства, з урахуванням зафіксованих показників повіреного лічильника та фактично спожитих кубів, які на ньому зафіксовано, вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку та ухвалив правомірне рішення, яким частково задовольнив вимоги позивача в сумі 37 024,89 грн. 
Отже, просить залишити без змін рішення Івано-Франківського міського суду від 30 червня 2025 року, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 63 233,52 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону. 
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 22.05.2009, укладеному між КП «Івано-Франківськводоекотехпром» та ОСОБА_1 , Водоекотехпром зобов`язується надавати Абоненту - квартиронаймачеві (домовласнику приватного будинку), членам його сім`ї та особам, які проживають з ними, послуги з водопостачання та водовідведення, а Абонент зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги на умовах, передбаченим даним договором ( п. 1.1.), адреса: АДРЕСА_1 ( п. 2.1.), строк дії договору до 31.12.2009, і набирання чинності з дня його підписання та вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або перегляд умов, зміни та доповнення до Договору вносяться лише за згодою сторін або рішенням суду, одностороння відмова від виконання умов Договору не допускається ( п. 10.1.) ( а.с. 99-100).
01.03.2022 КП «Івано-Франківськводоекотехпром» оприлюднило типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (офіційно опублікований на сайті КП «Івано-Франківськводоекотехпром»).
Згідно із випискою по особовому рахунку: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 за період з 01.02.2022 по 31.01.2025 станом на лютий 2022 року наявний борг у загальній сумі 6 143.22 грн., тариф 12,95 та 15,29 (а.с. 5-6), станом на січень 2025 року, борг становить 63 233,52 грн. (28 947,01 грн. за водопостачання та 34 185,41 грн. за водовідведення). І починаючи з такого періоду, перша оплата здійснена лише у квітні 2024 року, в загальній сумі 6 965,06 грн., в подальшому у липні 2024 - 6 505,72 грн.; серпень 2024 року - 101,10 грн., вересень 2024 року – 710 грн. У той же час у липні 2024 року, відповідачем відбувається нарахування в сумі 62 116,16 грн., з яких 28 438.21 грн. водопостачання, 33 576,85 грн. водовідведення. (а.с 5-6).
Як встановлено, вказане нарахування боргу саме в сумі 63 233,52 грн. відбулось у зв`язку з повіркою лічильника, де зазначено, що початковий показник такого становив 2 777 м.кв., а кінцевий 27496 м.кв. (а.с. 60 - акт від 10.07.2024, який містить також підпис ОСОБА_2 ).
У той же час, згідно з актом про реєстрацію лічильника від 25.05.2009, початкові покази такого лічильника становлять 0001 м.кв., що також підписано підпис ОСОБА_2 (а.с. 98).
Як вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача за період з 01.01.2012 по 30.09.2024, починаючи з січня 2012 року і по травень 2019 року відсутні нарахування, при цьому зазначено про наявність боргу з початку періоду в сумі 19,18 грн. З травня 2019 року, має місце зазначення показів лічильника, по обсягу споживання – 8, у грудні 2022 - 9,5.
У виписці за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 зазначено покази лічильника 66-66, та незмінна сума боргу 19,18 грн.
Разом з тим, згідно із актом звірки розрахунків за послуги водопостачання за період з травня 2009 року по грудень 2011 року, останні покази лічильника зафіксовані у квітні 2011 року – 41-43, та зазначено борг станом на грудень 2011 року, який оплачено повністю.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач перебуває у фактичних договірних відносинах з позивачем, користується послугами з водопостачання та водовідведення, однак з січня 2012 року до квітня 2024 року не виконувала належно зобов`язання щодо оплати за надані послуги теплової енергії, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 63 536,14 грн. за весь період по день звернення з позовом до суду 28 лютого 2025 року. Зокрема, починаючи з січня 2012 року, продовження нарахування позивачем заборгованості саме з січня 2019, додаткового нарахування в липні 2024 року ( зумовлено повіркою лічильника позивачем та бездіяльністю відповідача, зокрема щодо несплати послуг, неподання показів лічильника), дає позивачу право на стягнення заборгованості за користування тепловою енергією за період з квітня 2017 року (з урахуванням строку позовної давності), тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 37 024,89 гривні. 

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з правилами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. 
Згідно з п.34 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 р. № 690 плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуг з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:
плати за послуги, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затверджених уповноваженим органом тарифів та обсягу спожитих послуг або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку;
плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;
плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідних послуг, яка визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Згідно  з п.45 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 р. № 690 споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.
Згідно з п.50 Правил № 690 виконавець зобов`язаний надавати виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання послуги з централізованого водопостачання та з постачання гарячої води в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.
Згідно з п.22 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 р. № 690 споживач надає щомісяця (у спосіб, передбачений договором) виконавцеві або визначеній власником (співвласниками) особі, яка здійснює розподіл обсягів послуг, інформацію про обсяги споживання послуг з централізованого водопостачання та постачання гарячої води.
Згідно з п.47 Правил № 690, індивідуальний споживач зобов`язаний надавати виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання послуги з централізованого водопостачання та з постачання гарячої води в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.
Згідно з п.31 Правил № 690 та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів послуг, до відповідного вузла обліку для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю або іншій особі, яка здійснює розподіл обсягів послуг, показань відповідного вузла обліку, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем послуг за попередні 12 місяців, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання послуг, але не менше 15 діб.
У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів послуг, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.
Після відновлення надання показань вузлів обліку таким споживачем виконавець або інша особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, зобов`язані провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним, а також з усіма споживачами будинку відповідно до Методики розподілу.
Перерозподіл обсягів спожитих послуг у будинку та перерахунок проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподілених послуг окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів.
Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі.
Згідно з положеннями розділу ХІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, проведення перерозподілу обсягів наданих комунальних послуг здійснюється:
при уточненні показань вузлів комерційного обліку спожитої у будівлі/будинку комунальної послуги;
при уточненні показань вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії на підставі контрольного зняття їх показань або подання споживачем уточненої інформації.
Обсяг перерозподілу може мати як додатне, так і від`ємне значення, що призводить як до збільшення, так і до зменшення розподілених між окремими споживачами обсягів спожитої комунальної послуги у попередні розрахункові періоди.
Перерозподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку комунальної послуги проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягів розподіленої комунальної послуги окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів.
Згідно з нормою ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.
Плата за послуги, абонентське обслуговування та плата за технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішньобудинкових систем централізованого водопостачання та водовідведення багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однією сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.
Як встановлено судом, відповідач є споживачем комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання холодної води і водовідведення, однак ОСОБА_1 не сплачувала у повному обсязі вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк. За таких обставин у відповідача виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від неї виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг.
Належних доказів того, що у період, за який стягується заборгованість, відповідач відмовлялася від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися, або надавалися не в повному обсязі, або вона не була користувачем цих послуг, суду надано не було.
Матеріалами справи підтверджений та не спростовується відповідачем факт надання позивачем та отримання ОСОБА_1 послуг КП «Івано-Франківськводоекотехпром», факт порушення відповідачкою строків та розміру їх оплати, а також відсутність з її боку письмових претензій у період, за який стягується заборгованість, щодо надання послуг неналежної якості чи не в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, оскільки відповідач у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг.
Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Згідно з частиною статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між КП «Івано-Франківськводоекотехпром» та відповідачем, як споживачем послуг, є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1статті 509 ЦК України) сплати грошей за надані послуги.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не виконувала свої обов`язки по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, які фактично були надані КП «Івано-Франківськводоекотехпром», тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ..
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Посилання апелянта на те, що відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі визначеному судом, оскільки суд не застосував строки позовної давності з травня 2009 року, і тому неправильно визначив розмір заборгованості, не можна взяти до уваги з огляду на їх необґрунтованість.
Стосовно підставності застосування строку позовної давності, колегія суддів ураховує наступне.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п.12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення підприємства до суду з позовом (лютий 2025 року).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, враховуючи зміни до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків позовної давності, встановлених ст. 257 ЦК України, відбулося відповідно до Закону України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 02 квітня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 02 квітня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також до закінчення воєнного стану.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи розрахунках по особовому рахунку № НОМЕР_1 використані обсяги води за період з травня 2009 року по січень 2012 року, а саме 66м/куб, були оплачені відповідачем повністю. За період з січня 2012 року по квітень 2019 року нарахувань не здійснювалось. Заборгованість, яку просить стягнути позивач за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, утворилась з травня 2019 року та у подальшому збільшувалась, що на момент подання позову, з урахуванням часткових оплат ОСОБА_1 , становила 63 233,52 грн. 
 Зважаючи на те, що споживач зобов`язаний сплачувати щомісячні платежі за надані у попередньому місяці послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення,  то позовна давність має застосовуватися до  відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.
Отже, до платежів, які нараховані позивачем, починаючи з травня 2019 року, позовна давність не спливла. Підстави для застосування місцевим судом строку позовну давності за період з січня 2012 року по квітень 2017 року були відсутні, а вимоги для стягнення заборгованості в повному обсязі обґрунтовані. 
Суд першої інстанції не дотримався правил застосування строків позовної давності і дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 37 024,89 грн, застосувавши наслідки пропуску строків позовної давності до певних платежів. 
Наявними у матеріалах справи розрахунками заборгованості з помісячною розшифровкою нарахувань і проведених платежів спростовується висновок суду першої інстанції, що розмір боргу необхідно розраховувати з наступного: загальна кількість місяців за період з січня 2012 року по січень 2025 року становить – 156; відтак 63 233,52 грн. ( сума боргу станом на січень 2025року) /156 місяців= 405,34 грн ( за один місяць). Оскільки за період з січня 2012 року по квітень 2017 року в загальному становить 63 місяці, як наслідок 405,34 грн. х 63 місяці = 25 536,42 грн. Відтак, суд вважав, що з суми 63 233,52 грн. ( загальна сума заборгованості) необхідно виключити 25 536,42 грн. ( заборгованість з січня 2012 по квітень 2017), що в результаті дорівнює 37 024,89 грн.
З наведеного можна дійти висновку, що доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції неправильно визначені терміни, на які сплив строк позовної давності, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки в спорі взагалі немає підстав для застосування строків позовної давності. 
Однак позивачем рішення суду не оскаржується, тому, враховуючи висновок КЦС ВС в постанові від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21,  недопустимо погіршувати становище сторони,  яка оскаржує  судове рішення. Тобто особа,  яка оскаржує  судове рішення, не може  потрапити в  гірше становище,  порівнюючи з  тим,  що така  особа досягнула в попередній інстанції. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, спростовуються обставинами справи і висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст.141,367,374,375,381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 червня 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Судді                                                   Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський 
                                                                               О.О.Томин