ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 954/1961/24                       Головуючий в І інстанції: Гончаренко О.В.
Номер провадження: 22-ц/819/1072/25                                        Доповідач: Базіль Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року                         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді (судді-доповідача)         Базіль Л.В.,
суддів:         Бездрабко В.О., Приходько Л.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 17.07.2025 року, ухвалене у складі судді Гончаренка О.В. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
У жовтні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.09.2021 року в розмірі 87776,14 грн, з яких: 71750,64 грн  заборгованість за тілом кредиту, 16025,50 грн заборгованість за простроченими відсотками; судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.09.2021 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту і заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодився на наступні умови: 1) тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200000 грн. (п.1.2 договору); 2) тип кредитної карти: картка «Універсальна GOLD»; 3) строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2 договору); 4) процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п.1.3 договору);5) кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4 договору); 6) розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно у разі прострочення, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4 договору); 7) проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5 та п.2.1.1.2.12 договору).
Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват 24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу.
Використання ОТР пароля в якості простого електронного підпису погоджено із відповідачем у Анкеті-заяві від 14.04.2021 року, яка підписана відповідачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».
Відповідач отримав платіжний інструмент – кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії – 03/22, тип «Універсальна GOLD».
Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно з Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено постановою НБУ №164 від 29.07.2022 року, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.
Користуючись кредитним лімітом, відповідач повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував проценти за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.
Таким чином, у порушення умов договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.
Згідно з п.2.1.1.3.5 договору, сторони узгодили, що в разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.ст.212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором в повному обсязі. Тобто сторони, відповідно до статті 212 ЦК України, передбачили відкладальну обставину внаслідок виникнення якої, терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту.
Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то відповідно до п.1.5 та п.2.1.1.2.12 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту, сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,0% для картки «Універсальна GOLD”.
Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 17 липня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.09.2021 року в сумі 87776,14 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог АБ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в повному обсязі через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також через пропуск позивачем строків позовної давності.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що паспорт кредиту та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не можна вважати підписаними відповідачем, оскільки чинне законодавство України не містить визначення поняття «цифровий власноручний підпис», як не містить і порядку його застосування, а також не визначає ступінь його юридичної сили. 
Також вказує, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем жодним чином не означає укладення кредитного договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Звертає увагу на те, що ні у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 06 вересня 2021 року, ні в паспорті споживчого кредиту не вказано, які істотні умови договору погодили сторони, зокрема, який конкретний тариф запропоновано відповідачу та підтвердження його згоди на встановлення такого тарифу.
Наголошує, що позивач до суми заборгованості за тілом кредиту безпідставно включив суми автоматичного списання відсотків за використання кредитного ліміту, оскільки сторонами не були погоджені умови нарахування та ставки таких відсотків.
За викладеного вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заявлених вимог позивача.
       05.09.2025 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує доводи та вимоги апелянта.
       Зокрема, зазначає, що з виписки по картковому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, здійснюючи різні операції, а саме переказ кредитних коштів на карт-рахунок ОСОБА_2 , на свою картку.
       Вказує, що саме на картку з номером НОМЕР_1 були зараховані грошові перекази з призначенням ОСОБА_1 повернення безпроцентної фінансової допомоги на загальну суму 70000,00 грн, за вказаною карткою здійснювались комунальні платежі, суду надано фото відповідача виконане при отримані ним кредитної картки, факт часткового погашення заборгованості визнається і самим відповідачем. Активне користування відповідачем кредитними коштами, свідчить про визнання ним боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з цього договору, презумпція правомірності якого не спростована.
       Додає, що розрахунок заборгованості, долучений до позовної заяви, у цілковитій відповідності відображає рух коштів за карткою.
       Зауважує, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем, хоча в силу вимог статті 81 ЦПК України це є його обов`язок.
       Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
       Приписами п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України регламентовано, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів — сумою, яка стягується.
       Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Ухвалами Херсонського апеляційного суду від 01.09.2025 та від 19.09.2025 року, з огляду на положення ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову 87776,14 грн не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подання позову (90840,00 грн).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості в сумі 87776,14 грн, суд першої інстанції виходив з того, 06 вересня 2021 року між сторонами укладено у належній формі кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил банківських послуг у Приватбанку та погоджено сплату процентів за користування кредитними коштами, що підтверджується паспортом споживчого кредиту, в якому зазначена процентна ставка за користування кредитом.
Проаналізувавши обставини у справі апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638ЦКУкраїни встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634ЦКУкраїни договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 06.09.2021 року у сумі 87776 грн 14 коп., яка складається з: 71750,64 грн - заборгованість за (тілом) кредитом; 16025,50 грн - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом.
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети – заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 14.04.2021 року; Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06.09.2021 року; виписку за договором №б/н за період 01.01.2022 – 09.10.2024, паспорт споживчого кредиту, ксерокопію паспорта ОСОБА_1 .
       Із матеріалів справи слідує, що 14.04.2021 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписанням цього документа, на підставі ст.634 ЦК України, ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет, в редакції, чинній на дату підписання цього документа, погодився з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг.
Підписана відповідачем анкета-заява містить розділ «Угода про використання простого електронного підпису».
Зі змісту цього розділу вбачається, що банк та клієнт узгодили при наданні банком будь-яких послуг, в тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: ОТР-пароль, OR-код, підпис стілусом на планшеті у відділенні банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку в мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідних послуг та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін й такими, що не потребують додаткового підтвердження.
06.09.2021 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також підписав Паспорт споживчого кредиту з використанням ОТР пароля, що було обумовлено сторонами договору в заяві від 14.04.2021 року.
       Із змісту заяви від 06.09.2021 року слідує, що вона містить відомості про умови кредитування стосовно декількох карт, зокрема таких як Універсальна та Універсальна GOLD. Відомостей про те, що ОСОБА_1 виявив бажання саме на умови кредитування для карт «Універсальна GOLD», як про те вказує позивач в позовній заяві, матеріали справи не містять. 
       При цьому щодо наданого позивачем до позовної заяви паспорта споживчого кредиту, який прийнятий до уваги судом першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зазначив, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
       Із паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 06.09.2021 року вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
        Отже паспорт споживчого кредиту укладений лише з метою дотримання банком вимог Закону України "Про захист прав споживачів" щодо переддоговірного ознайомлення клієнта із наявним кредитними продуктами, та не підмінює собою укладення кредитного договору на певних істотних умовах.
За таких обставин, паспорт споживчого кредиту не може бути визнаний належним і достатнім доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування, саме щодо сплати відсотків за користування кредитом та їх розмір, на чому слушно зазначав апелянт в апеляційній скарзі.
Отже, враховуючи, що відомості про обрані відповідачем умови кредитування у матеріалах справи відсутні, то висновок суду першої інстанції про домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та їх розмір є необґрунтованим.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься виписка за договором №б/н за період з 01.01.2022 по 09.10.2024 року, яка фактично за своїм змістом є випискою за рахунком, оскільки містить детальний список транзакцій (надходжень і витрат) за період з 01.01.2022 року по 09.10.2024 року, підтверджує всі банківські операції (а.с.29-30)
Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
З виписки за договором за період 01.01.2022 року по 09.10.2024 року, вбачається, що по картках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , проводились різні банківські операції з коштами. Так, баланс на початок періоду – 01.01.2022 року складав 8202,21 грн, баланс на кінець періоду – 87776,14 грн за карткою 5168742217910169.
Таким чином, у виписці про рух коштів відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта відповідача (зняття грошових коштів клієнтом, погашення ним заборгованості, поповнення свого рахунку, перекази коштів третім особам).
Апеляційний суд вважає, що відомості у виписці про рух коштів свідчать про отримання відповідачем кредитних коштів від АТ КБ «Приватбанк» та користування ними, а також здійснені на погашення кредиту платежі, з виписки можна чітко визначити розмір неповернутого кредиту, відслідкувавши витрати відповідача та вкладені на картрахунок кошти.
У розрахунку заборгованості банк визначив заборгованість за тілом кредиту станом на 09.10.2024 року у розмірі 71750,64 грн.
За випискою про рух коштів підраховано, що всього відповідачем протягом періоду з 01.01.2022 року по 09.10.2024 року здійснено витрат на суму 160 075,83 грн. В той же час, на рахунок відповідача за цей же період надійшло коштів на суму 89553,16 грн.
Таким чином, сума непогашеного кредиту становить 70 522,67 грн 
При цьому суд апеляційної інстанції не приймає в підрахунок списані позивачем за рахунок кредиту відсотки за використання кредитного ліміту, та платіж за страховку, як такі, що не узгоджені сторонами.
Доказів щодо відсутності заборгованості чи її наявність у іншому розмірів відповідач суду не надав.
Доводи апеляційної скарги про те, що чинне законодавство не містить визначення поняття «цифровий власноручний підпис», а також не визначає ступінь його юридичної сили, апеляційний суд відхиляє як суб`єктивне уявлення апелянта.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що  апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Щодо судових витрат.
Відповідно во вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 2910,00 грн судового збору.
Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог: майнових вимог на 80,34%, позивач має право на відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 1946,16 грн (2422,40 грн х 80,34%) за рахунок відповідача, а ОСОБА_1 в розмірі 572,11 грн на відшкодування сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги за рахунок позивача (2910, грн х 19,66%).
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, що належить стягнути з відповідача на користь позивача складає 1374,05 грн (1946,16-572,11)
Повний текст постанови складений 15.10.2025 р.
Керуючись статтями 374,376,381-384 ЦПК України, суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 17 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 06.09.2021 року в сумі 70 522,67 грн. 
В решті позовних вимог відмовити.
Здійснити перерозподіл судових витрат
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 1374,05 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуюча                                 Л.В. Базіль

Судді                                 В.О. Бездрабко

                               Л.А. Приходько