ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року	Львів	Справа № 458/467/25 пров. № А/857/35899/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                             Шинкар Т.І.,
суддів                                                                               Запотічного І. І.
                                                                                         Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби на рішення Турківського районного суду Львівської області від 29 травня 2025 року (головуючий суддя Волинець М.З.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Турка у справі №458/467/25 за позовом ОСОБА_1 до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

                                                           В С Т А Н О В И В:

09.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західного офісу Держаудитслужби, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 13/0090/2025пн від 01.05.2025, а справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-14 КУпАП закрити.
Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 29.05.2025 року позов задоволено повністю.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративне стягнення на позивача може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, проте таке застосування 01.05.2025 відбулося поза межами строку, встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП. Суд першої інстанції зазначив, що оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП, відповідно така справа підлягає закриттю.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Турківського районного суду Львівської області від 29.05.2025 у справі №458/467/25 та відмовити у задоволені позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до вимог п. 28 Особливостей №1178 тендерна документація повинна містити перелік документів та/або інформації, які подаються учасником процедури закупівлі у складі тендерної пропозиції, та перелік документів та/або інформації, які подаються переможцем процедури закупівлі, тобто Особливостями №1178 чітко вимагається не лише зазначення вимоги, але й переліку документів та/або інформації, які має надати переможець торгів. Апелянт вказує, що позивачем не зазначено ні переліку документів на переліку інформації, які повинні бути подані переможцем процедури закупівлі для підтвердження права підпису. Апелянт зазначає, що допущені порушення не були усунуті ні на момент складення висновку 03.03.2025, ні на момент розгляду адміністративної справи і залишаються не усунутими на даний час, що є триваючим порушенням, що судом першої інстанції не враховано.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вжиття судом заходів повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. 
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради проведено відкриті торги (з особливостями) на закупівлю: Послуги з організації гарячого харчування учнів ДК 021:2015: 55510000-8: Послуги їдалень. Очікувана вартість предмета закупівлі – 3 869 775 грн. Номер оголошення про проведення відкритих торгів: UA-2025-01-09-004444-a.
Уповноваженою особою Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради є позивач ОСОБА_1 .
За результатами проведеної процедури відкритих торгів та розгляду тендерної пропозиції учасника визначено переможцем ФОП ОСОБА_2 та прийнято рішення про намір укласти договір. 
29.01.2025 укладено Договір про закупівлю.
05.02.2025 Західним офісом Держаудитслужби прийнято рішення про початок моніторингу процедур закупівель, зокрема закупівлі за ID: UA-2025-01-09-004444-а (Послуги з організації гарячого харчування учнів), проведеної Відділом освіти, молоді та спорту Боринської селищної ради.
03.03.2025 відповідачем складено Висновок про результати моніторингу процедури закупівлі №UA-2025-01-09-0044445-a, у п. 2 констатуючої частини якого зазначено, що за результатами аналізу питання правильності заповнення документів, що оприлюднюються відповідно до Закону та Особливостей №1178, встановлено порушення пункту 4 частини другої статті 21 Закону та пунктів 3 та 26 Особливостей №1178. За результатами аналізу питання відповідності тендерної документації вимогам встановлено порушення пункту 3 частини другої статті 22 Закону та пункту 28 Особливостей №1178».
Враховуючи  вимоги п. 3, п.28 Особливостей №1178, вимог п. 3 ч.2 ст. 22 та ч.1 ст.23 Закону України «Про публічні закупівлі», Замовником у Додатку №7 до тендерної документації не зазначено самого переліку документів та/або інформації, які повинні бути подані переможцем процедури закупівлі для підтвердження права підпису (наприклад: наказ про призначення та/або протокол зборів засновників та/або рішення засновника, тощо). Отже, при складанні тендерної документації Замовником не враховано чинні норми Особливостей №1178.
01.05.2025 за наслідками допущеного порушення було складено протокол про адміністративне правопорушення № 13/0090/2025пр від 01.05.2025, на підставі якого Західним офісом Держаудитслужби винесено 01.05.2025 оскаржувану постанову № 13/0090/2025пн про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-14 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 1700 грн.
Відповідачем вчинялися заходи щодо повідомлення та запрошення уповноваженої особи для вирішення питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та про розгляд справи про адміністративне правопорушення, шляхом скерування відповідних листів на адресу Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради., й оскаржувану постанову від 01.05.2025 теж скеровано на адресу зазначеної установи.
Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, відповідно до абз.2 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-ХІІ (далі - Закон № 2939-ХІІ) орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Згідно з частинами другою, третьою статті 2 Закону №2939-ХІІ державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі, порядок проведення яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 5 Закону 2939-ХІІ, контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Частиною 1 статті 164-14 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення порядку визначення предмета закупівлі; несвоєчасне надання або ненадання замовником роз`яснень щодо змісту тендерної документації; тендерна документація складена не у відповідності із вимогами закону; розмір забезпечення тендерної пропозиції, встановлений у тендерній документації, перевищує межі, визначені законом; неоприлюднення або порушення строків оприлюднення інформації про закупівлі; неоприлюднення або порушення порядку оприлюднення інформації про закупівлі, що здійснюються відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)"; ненадання інформації, документів у випадках, передбачених законом; порушення строків розгляду тендерної пропозиції що тягне за собою накладення штрафу на службових (посадових), уповноважених осіб замовника у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.1 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Отже, законодавець встановив чіткі часові рамки, за дотриманням яких  особа може бути притягнена до відповідальності, вразі вчинення  адміністративного правопорушення. Водночас накладення стягнення поза таких часових рамок виключає можливість застосування до особи заходів відповідальності, оскільки такі [заходи] безпосередньо лежать в площині як темпорального встановленого факту вчинення правопорушення так і темпорального, з дотриманням строків, застосування заходів відповідальності до правопорушника.
Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції слушно до обставин цієї справи застосовано правові висновки Верховного Суду, що наведені у постановах від 03.05.2018 по справі №487/2854/17,  та від 06.09.2024 у справі №560/2798/19 в яких зазначено, що Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. 
Також, Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Аналізуючи склад правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до відповідальності (частина 1 статті 164-14 КУпАП) суд першої інстанції правильно вважав, що таке правопорушення не може вважатися триваючим у розумінні наведених правових норм та позиції Верховного Суду.
У розглядуваних правовідносинах судом першої інстанції встановлено, що датою оприлюднення інформації про процедуру закупівлі є 09 січня 2025 року, кінцевим строком подання тендерних пропозицій визначено 17 січня 2025 року, оскільки внесення змін до тендерної документації можливе за 4 календарні дні до завершення прийому тендерних пропозицій, кінцевим терміном можливості внесення змін до неї є 13 січня 2025 року. 
Дата та час розкриття тендерної пропозицій – 17 січня 2025 року. 
21 січня 2025 року опубліковане повідомлення про намір укласти договір, 29 січня 2025 року між Відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради та ФОП ОСОБА_2 укладено договір за результатами закупівлі.
Як уже було вказано апеляційним судом вище, під триваючим правопорушенням розуміють тривале вчинення особою дії або бездіяльності (тривале невиконанням обов`язків, передбачених законом). Якщо ж незаконна діяльність (бездіяльність) особи завершена, то і порушення вважається таким, що уже вчинено.
Отже, встановивши при розгляді справи факт закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, уповноважений орган (посадова особи) зобов`язані закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення. В такій ситуації встановлення вини особи у вчиненні проступку шляхом дослідження та аналізу доказів, не здійснюється.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Отже, враховуючи вище вкладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що накладення стягнення на позивача, яке застосоване 01.05.2025 року відбулося поза межами строку, встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП, а отже така постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності - закриттю.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягали задоволенню, а оскаржувана постанова 13/0090/2024пн від 01.05.2025, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-14 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700,00 грн скасуванню, із закриттям провадження у справі, оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції, правильно встановлено обставини справи та додержано норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби залишити без задоволення, а рішення Турківського районного суду Львівської області від 29 травня 2025 року у справі №458/467/25- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель