ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/12762/24                                         Головуючий у 1-й інстанції:  Гаращенко В.В.
                                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 жовтня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення, -
                                        В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:  
- визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської обласної ради VІІІ скликання від 21.06.2024 №24-25/VІІІ «Про внесення змін до обласної програми «Забезпечення лікування пацієнтів, хворих на спінальну м`язову атрофію на 2023-2025 роки».
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Черкаської обласної ради від 21.06.2024 №24-25/VІІІ в частині внесених змін до розділ 4 обласної програми «Забезпечення лікування пацієнтів, хворих на спінальну м`язову атрофію на 2023-2025 роки», а саме змін, які передбачають: «у межах 10% коштів, запланованих на означену мету у відповідному місцевому бюджеті області»; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 позивач є особою з інвалідністю з дитинства І групи довічно. Довідкою КНП «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ» Смілянської міської ради та висновком комісії Департаменту фінансів Черкаської обласної державної адміністрації від 21.10.2021 підтверджується його перебування на обліку у зв`язку з наявністю захворювання, внаслідок якого він потребує постійної допомоги при зміні положення тіла, не може пересуватися та потребує постійного тривалого лікування лікарським засобом «Еврісді» (Рисдипоам) 60мг (протягом року з розрахунку 5мг перорально один раз на добу і щодня, 2,5 флаконів на 1 місяць, 30 флаконів на рік).
Черкаська обласна рада прийняла рішення №21-21/VIII від 17.11.2023, яким затвердила обласну програму «Забезпечення лікування пацієнтів, хворих на спінальну м`язову атрофію» на 2023-2025роки (далі - Програма на 2023-2025 роки) та рекомендувала органам місцевого самоврядування розробити та затвердити відповідні місцеві програми, передбачити кошти на їх реалізацію.
Розділом 4 Програми на 2023-2025 роки визначено, що фінансування програми здійснюватиметься за рахунок коштів державного бюджету, місцевих бюджетів області, а також інших джерел, не заборонених чинним законодавством.
Обсяг фінансування програми визначатиметься щорічно, виходячи з фінансових можливостей відповідних місцевих бюджетів.
Черкаська обласна рада прийняла рішення №24-25/VIII від 21.06.2024, яким вирішила внести зміни до обласної програми «Забезпечення лікування пацієнтів, хворих на спінальну м`язову атрофію» на 2023-2025 роки, затвердженої рішенням Черкаської обласної ради №21-21/VIII від 17.11.2023, виклавши її в новій редакції.
Після внесених змін розділ 4 Програми на 2023-2025 роки викладено в такій редакції:
«Фінансування Програми здійснюватиметься за рахунок коштів державного бюджету, місцевих бюджетів області, а також інших джерел, не заборонених чинним законодавством.
Обсяг фінансування Програми визначатиметься щорічно на умовах співфінансування, виходячи з фінансових можливостей відповідних місцевих бюджетів області.
Співфінансування з обласного бюджету здійснюється шляхом надання міжбюджетного трансферту (субвенції територіальній громаді) у межах 10% коштів, запланованих на означену мету у відповідному місцевому бюджеті області, та у обсязі, що не перевищує розрахункову потребу в коштах на лікарські засоби для лікування даної категорії хворих - жителів відповідної територіальної громади».
Вважаючи неправомірним рішення Черкаської обласної ради №24-25/VIII від 21.06.2024, позивач звернувся з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що рішенням Черкаської обласної ради №24-25/VIII від 21.06.2024 відповідач фактично встановив обмеження розміру фінансування програми за рахунок обласного бюджету на рівні 10% і цим самим допустив обмеження досягнутого рівня соціального забезпечення та права позивача на отримання ліків у необхідній кількості. Отже, у випадку відсутності фінансування в бюджеті територіальної громади за місцем проживання позивача витрат на придбання ліків та встановленого оскарженим рішенням відповідача обмеження фінансування з обласного бюджету, ставиться під загрозу життя та здоров`я позивача. Оскільки позивач не навів аргументів щодо наявності порушення його прав іншими положеннями Програми на 2023-2025 роки, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що оскаржене рішення прийняте на основі правильного застосування норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності;   затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання;   затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання;   встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об`єкти державної власності.
Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.
Відносини, які виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства також регулюються Бюджетним кодексом України (далі - БК України).
Відповідно до статті 20 БК України особливими складовими програмно-цільового методу у бюджетному процесі є бюджетні програми, відповідальні виконавці бюджетних програм, паспорти бюджетних програм, результативні показники бюджетних програм.
Бюджетні програми формуються головними розпорядниками бюджетних коштів під час складання Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та проекту бюджету на плановий бюджетний період з урахуванням планів діяльності на середньостроковий період, прогнозних та програмних документів економічного і соціального розвитку.
Відповідальний виконавець бюджетних програм визначається головним розпорядником бюджетних коштів за погодженням з Міністерством фінансів України (місцевим фінансовим органом). Відповідальним виконавцем бюджетних програм може бути головний розпорядник бюджетних коштів за бюджетними програмами, виконання яких забезпечується його апаратом, та/або розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, який забезпечує виконання бюджетних програм у системі головного розпорядника.
Відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень.
Якщо реалізація бюджетної програми продовжується у наступних бюджетних періодах, дія порядку використання бюджетних коштів за такою бюджетною програмою (з урахуванням змін до цього порядку, внесених у разі необхідності) продовжується до завершення її реалізації.
Згідно з пунктами "д" та "е" ст. 89 БК України передбачено можливість здійснення видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, на місцеві програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, місцеві програми надання населенню медичних послуг понад обсяг, передбачений програмою державних гарантій медичного обслуговування населення, місцеві програми громадського здоров`я.
В силу положень ч. 2 ст. 55 БК України видатки загального фонду на середньострокові зобов`язання у сфері охорони здоров`я визначаються захищеними видатками бюджету.
Постановою Кабінету Міністрів України № 160 від 31.03.2015 затверджено Порядок забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання (далі - Порядок № 160), відповідно до пунктів 3, 4 якого прийняття рішення щодо необхідності у забезпеченні, продовженні або припиненні забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами, що закуповуються за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі гуманітарної допомоги, здійснюється комісією, утвореною закладом охорони здоров`я. Забезпечення, продовження або припинення забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами здійснюється на підставі відповідного рішення комісії, зазначеної у пункті 3 цього Порядку, після інформування нею громадянина про таке рішення та отримання його письмової згоди, а для дітей до 14 років та осіб, які в установленому порядку визнані судом недієздатними, - згоди їх законних представників
Забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами здійснюється закладами охорони здоров`я відповідного профілю за місцем проживання або лікування таких громадян (п. 5 Порядку № 160).
Відповідно до п. 6 Порядку № 160 безперебійне і безоплатне забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами, закупленими за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, здійснюється в межах бюджетних призначень.
З аналізу зазначених вище норм законодавства слідує, що держава взяла на себе обов`язок із безперебійного та безоплатного забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання необхідними для лікування цих захворювань лікарськими засобами.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що   обмеження права особи на безкоштовне отримання лікарських засобів, які держава взяла на себе зобов`язання забезпечити безперебійно та які забезпечують можливість її існування, свідчить про порушення самої сутності права на соціальний захист осіб з рідкісними (орфанними) захворюваннями.
Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, умови регулювання суспільних відносин у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості визначає Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року №2801-XII (далі -Закон №2801).
Відповідно до преамбули до Закону № 2801 кожна людина має природне невід`ємне і непорушне право на охорону здоров`я. Суспільство і держава відповідальні перед сучасним і майбутніми поколіннями за рівень здоров`я і збереження генофонду народу України, забезпечують пріоритетність охорони здоров`я в діяльності держави, поліпшення умов праці, навчання, побуту і відпочинку населення, розв`язання екологічних проблем, вдосконалення медичної допомоги і запровадження здорового способу життя.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.2 ст.15 Закону №2801-XII реалізацію державної політики у сфері охорони здоров`я в адміністративно-територіальних одиницях України здійснюють Рада міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації.
Пунктом шостим статті 22 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року № 586-XIV регламентовано, що місцева державна адміністрація організовує роботу медичних закладів по поданню допомоги населенню, надає у межах повноважень встановлені пільги і допомогу, пов`язані з охороною материнства і дитинства, поліпшенням умов життя багатодітних сімей.
Підпунктом 3 пункту «б» статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон №280/97-ВР) визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення.
Згідно із ст.1 Закону №280/97-ВР делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.
Відповідно до п.22 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень органів місцевого самоврядування належить затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування.
Отже, як зазначалося вище, Черкаська обласна рада прийняла рішення №24-25/VIII від 21.06.2024, яким вирішила внести зміни до обласної програми «Забезпечення лікування пацієнтів, хворих на спінальну м`язову атрофію» на 2023-2025 роки, затвердженої рішенням Черкаської обласної ради №21-21/VIII від 17.11.2023, виклавши її в новій редакції.
Після внесених змін розділ 4 Програми на 2023-2025 роки викладена в такій редакції:
«Фінансування Програми здійснюватиметься за рахунок коштів державного бюджету, місцевих бюджетів області, а також інших джерел, не заборонених чинним законодавством.
Обсяг фінансування Програми визначатиметься щорічно на умовах співфінансування, виходячи з фінансових можливостей відповідних місцевих бюджетів області.
Співфінансування з обласного бюджету здійснюється шляхом надання міжбюджетного трансферту (субвенції територіальній громаді) у межах 10% коштів, запланованих на означену мету у відповідному місцевому бюджеті області, та у обсязі, що не перевищує розрахункову потребу в коштах на лікарські засоби для лікування даної категорії хворих - жителів відповідної територіальної громади».
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішенням №24-25/VIII від 21.06.2024 відповідач фактично встановив обмеження розміру фінансування програми за рахунок обласного бюджету на рівні 10% і цим самим допустив обмеження досягнутого рівня соціального забезпечення та права позивача на отримання ліків у необхідній кількості. 
Тобто, у випадку відсутності фінансування в бюджеті територіальної громади за місцем проживання позивача витрат на придбання ліків та встановленого оскарженим рішенням відповідача обмеження фінансування з обласного бюджету, ставиться під загрозу життя та здоров`я позивача.
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Черкаської обласної ради від 21.06.2024 №24-25/VІІІ в частині внесених змін до розділ 4 обласної програми «Забезпечення лікування пацієнтів, хворих на спінальну м`язову атрофію на 2023-2025 роки», а саме змін, які передбачають: «у межах 10% коштів, запланованих на означену мету у відповідному місцевому бюджеті області» є цілком обґрунтованими. 
Крім того, належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга не містить.
Більше того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.

Судді:                                                                                Ганечко О.М.

                                                                                          Кузьменко В.В.