УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2025 року
м. Чернівці
cправа № 713/1053/19
провадження 22-ц/822/437/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Половінкіної Н. Ю.
суддів Кулянди М.І., Лисака І.Н.
секретаря Паучек І.І.
з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 

учасники справи

позивач ОСОБА_3 

відповідач ОСОБА_4 

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року, головуючий у першій інстанції Кириляк А.Ю.

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_3 у червні 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину майна, придбаного під час шлюбу.
Зазначала, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрований 21 жовтня 2006 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 21 жовтня 2006 року актовим записом № 6 розірвано рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2018 року.

За час шлюбу за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 здійснено будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 , та житлового будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташованого на АДРЕСА_2 .

Посилалася на право власності на частину майна, набутого за час шлюбу.

Вказувала, що ОСОБА_3 чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташованим на АДРЕСА_1 .

Просила визнати за ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 . 

Припинити право власності ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року позов ОСОБА_3    до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину майна, придбаного під час шлюбу, задоволено.      

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частину майна, придбаного під час шлюбу, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований на АДРЕСА_1 .

Припинено право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований на АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року в частині припинення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований на АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким припинити право власності ОСОБА_4 на частини житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Зазначає, що житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований на АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 не заявлялась позовна вимога про набуття належної ОСОБА_4 частини житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 .

Вказує, що 24 липня 2019 року звернувся до Вижницького районного суду Чернівецької області з заявою, в якій просив розглянути справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину майна, придбаного під час шлюбу, в підготовчому судовому засіданні за відсутності ОСОБА_4 , визнання позову саме в цій частині.

ОСОБА_4 не визнавався позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині припинення права власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований на АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Бутирська І.А. у відзиві просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303ЦПКУкраїни лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_4 рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на частину майна, придбаного під час шлюбу, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований на АДРЕСА_1 , не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину майна, придбаного під час шлюбу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для захисту права ОСОБА_3 у обраний спосіб визнання за ОСОБА_3 право власності на частину майна, придбаного під час шлюбу, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований на АДРЕСА_1 ; припинення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований на АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про встановлення набуття ОСОБА_4 та ОСОБА_3 житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 за час шлюбу, належності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 майна на праві спільної сумісної власності у рівних частках.

Водночас суд першої інстанції послався на положення частини 4 статті 206 ЦПК України, визнання ОСОБА_4 позову.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині, що оскаржується, наведеним нормам не відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрований 21 жовтня 2006 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 21 жовтня 2006 року актовим записом № 6 розірвано рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2018 року.

ОСОБА_4 надано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №070956, за яким ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1426 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №161235277 від 27 березня 2019 року вчинено запис про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ЧВ 181190462199, виданої Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області 15 лютого 2019 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року).
Європейський суд з прав людини зауважував, що: відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року); процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
ОСОБА_4 14 квітня 2025 року подано апеляційну скаргу на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року. 
Підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження  рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року в апеляційній скарзі мотивовані тим, що  ОСОБА_4 не знав про існування рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року, копію судового рішення отримано 20 березня 2025 року.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 24 квітня 2025 року поновив ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року за відсутністю у матеріалах справи відомостей про вручення ОСОБА_4 копії оскаржуваного рішення суду.
ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Бутирська І.В., у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_4 строку на апеляційне оскарження.
Зазначає, що ОСОБА_4 не оспорюється факт, що йому було відомо про розгляд справи, що підтверджується заявою ОСОБА_4 , спрямованою до суду першої інстанції, про визнання позову та розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.
Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Такі висновки сформульовані в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 березня 2024 року в справі № 953/5340/21 (провадження № 61-16122св23), від 28 лютого 2024 року в справі № 733/112/20 (провадження № 61-16703св23).
Тобто в межах річного строку з дня складення повного судового рішення може поновлено строк на апеляційне оскарження з інших поважних причин будь-яким заявникам, а особам, не повідомленим про розгляд справи, чи у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили – і поза межами річного строку.
Необхідність перегляду судового рішення, що набрало законної сили та чинне протягом тривалого часу, має бути зумовлена виключними обставинами (оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення), наявність яких є очевидною та безспірною, що обґрунтовувало б порушення принципу правової визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду, та виправдовувало таке порушення необхідністю відновлення прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася до суду за таким переглядом, а також неможливістю цієї особи відновити свої права шляхом використання передбачених законом інших способів захисту. Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2025 року в cправі № 908/1450/13).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року в справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) зазначено, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), – це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження в справі і яка, відповідно, не знала/не могла знати про розгляд справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 301/2320/15-ц (провадження № 61-9348св22) зазначено, що: «апеляційна скарга на рішення районного суду подана поза межами річного строку; особа, яка подала апеляційну скаргу, є стороною у цій справі, а отже є особою, залученою до участі в ній; апеляційним судом при відкритті апеляційного провадження встановлено, що у відповідності до приписів статті 74 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, про розгляд справи зазначена особа була повідомлена належним чином, про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили не заявляла; з огляду на імперативний характер частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та присічність річного строку, визначеного вказаною процесуальною нормою, який поновленню не підлягає, суд позбавлений за таких обставин можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою вказаної особи, поданою після спливу річного строку з дня постановлення оскаржуваного рішення».
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 був обізнаний про розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину майна, придбаного під час шлюбу.
Так, до матеріалів справи приєднано заяву ОСОБА_4 до Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року, за змістом якої просив розглянути справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину майна, придбаного під час шлюбу, в підготовчому судовому засіданні за відсутності ОСОБА_4 , визнав позов.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 був залучений до участі у справі та знав про розгляд Вижницьким районним судом Чернівецької області справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину майна, придбаного під час шлюбу, звертався до Вижницького районного суду Чернівецької області з заявою від 24 липня 2019 року про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності ОСОБА_4 , визнання позову, останній повинен був цікавитися станом відомого йому судового провадження.
Апеляційна скарга не містить посилань на винятки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, зазначення доказів виникнення обставин  непереборної сили, що унеможливили своєчасне звернення до суду із апеляційною скаргою.
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №2-1478/11 зазначено, що сам лише факт отримання копії судового рішення після значного часу (наприклад, 9 років) не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.
Отже, само по собі отримання ОСОБА_4 копії судового рішення, що оскаржується, 20 березня 2025 року не є підставою для перегляду рішення, яке набрало законної сили відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України.
Така поведінка ОСОБА_4 не свідчить про те, що з метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судового рішення, він вчинив усі можливі та залежні від нього дії. 
Відповідно до частини 2 статті 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.
У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 761/14537/15-ц Верховний Суд зазначив, що в разі встановлення судом, що апеляційне провадження помилково відкрито, зокрема, оскільки заявник не довів поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а отримання ним вперше копії оскаржуваного судового рішення у день, зазначений ним, не підтвердилося, існує процесуальна доцільність саме для закриття апеляційного провадження, оскільки відкриття апеляційного провадження та розгляд справи апеляційним судом зі спливом значного періоду часу є несумісним з приписами процесуального закону (зокрема правилами статті 358 ЦПК України) і принципом правової визначеності.
Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 19 липня 2023 року в справі № 344/9616/13 (провадження № 61-8097св21), згідно яких, у відкритті апеляційного провадження у справі потрібно було відмовити, проте апеляційне провадження було помилково відкрито, що вказує на необхідність його закриття, оскільки розгляд справи судом зі спливом значного періоду часу не сумісний з приписами процесуального закону (частиною другою статті 358 ЦПК України) і принципом правової визначеності. Хоча стаття 362 ЦПК України не містить такої підстави для закриття апеляційного провадження, як помилкове відкриття, за обставин цієї справи висновок суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження є загалом правильним.
Оскільки апеляційним судом після відкриття апеляційного провадження, перевірки  доводів  ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Бутирська І.В., у відзиві на апеляційну скаргу встановлено, що ОСОБА_4 звернувся із апеляційною скаргою на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року через надмірно тривалі строки після ухвалення судового рішення, не обґрунтувавши причини пропуску таких строків, знаючи про розгляд справи у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про закриття апеляційного провадження як відкритого в результаті помилкового задоволення клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Керуючись частиною 2 статті 362 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 
року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину майна закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 30 червня 2025 року.
Головуючий  Н. Ю. Половінкіна
Судді  М. І. Кулянда
І. Н. Лисак