УХВАЛА
 
01 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 461/6827/22
провадження № 61-9460 ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року та постанови Львівського апеляційного суду від 12 червня 2025 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Старий Львів» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Старий Львів» про визнання протизаконними дій та бездіяльності, зобов`язання приведення будинку в належний стан та відновлення належного функціонування систем опалення, водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання та надання послуг з утримання будинку, проведення перерахунку за утримання житлового будинку, відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення юридично-економічної експертизи у цій справі.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року позов ЛКП «Старий Львів» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ЛКП «Старий Львів» заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 8 577,45 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ЛКП «Старий Львів» сплачений судовий збір у сумі по 602,50 грн з кожного. В решті вимог позову відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 червня 2025 року визнано заяву  ОСОБА_1 про відвід суддів Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р. та Приколоти Т. І. від розгляду цієї справи необгрунтованою та відмовлено у її задоволенні.
Постановою Львівського апеляційного суду від 12 червня 2025 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Старий Львів» сплаченого судового збору у сумі 602,50 грн, в решті рішення суду залишено без змін.
21 липня 2025 року   ОСОБА_1  подала до Верховного Суду через засоби поштового зв`язкукасаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду               від 12 червня 2025 року, із урахуванням заперечень на ухвалуГалицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року, ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 червня 2025 року, після закінчення строку на касаційне оскарження, у якій просила їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги або направити справу до суду першої інстанції в провадження іншого судді.
Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Щодо строків касаційного оскарження
У касаційній скарзі заявникпорушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки оскаржувану постанову отримала через засоби поштового зв`язку 09 липня 2025 року.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
Зважаючи на те, що касаційну скаргу подано в розумний строк після отримання оскаржуваної постанови та її оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 18 червня 2025 року, клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Щодо підстав касаційного оскарження
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено  підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Особа, яка подала касаційну скаргу, повинна врахувати, що у разі посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме конкретної норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої 
статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з наведенням обґрунтувань таких доводів.
Так, перевіркою змісту поданої у цій справі   ОСОБА_1  касаційної скарги установлено, що вона не містить посилань на конкретний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження та належних обґрунтувань такого посилання. Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи та незгоди заявника із оскаржуваними судовими рішеннями, що свідчить про формальний підхід заявника до належного оформлення касаційної скарги в частині обов`язкового зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням частини другої статті 389 ЦПК України. 
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК Українита обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав). Також надіслати на адресу суду копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393ЦПК України, 
УХВАЛИВ: 
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року та постанови Львівського апеляційного суду від 12 червня 2025 року.  
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року та постанови Львівського апеляційного суду від 12 червня 2025 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                    О. В. Білоконь