ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
22 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 755/1235/24
провадження № 61-2316св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді                     Яровенко Н. О. від 21 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Кафідової О. В., Оніщука М. І. від               23 січня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська рада. 
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким вони проживали в цивільному шлюбі. Шлюб офіційно зареєстрований не був, але з ОСОБА_2 вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з 01 січня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спочатку вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 , де разом спільно виховували її доньку ОСОБА_3 , а пізніше проживали в квартирі померлого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Вона і ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний побут та обов`язки по відношенню один до одного, мали спільний бюджет, придбавали майно в інтересах сім`ї, їздили на відпочинок. У неї є спільні з ОСОБА_2 фотографії. У 2018 році ОСОБА_2 допитувався як свідок у Дніпровському районному суді м. Києва в справі за позовом її доньки ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. На початку 2022 року ОСОБА_2 захворів на коронавірусну хворобу COVID-19 та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Організацією поховання та витрати на них понесла вона. Факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_2 можуть підтвердити свідки. У неї також наявні оригінали документів, які мають відношення до померлого ОСОБА_2 . Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01 січня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Моценка О. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року без змін.
Апеляційний суд погоджуючись з висновками суду першої інстанції, зазначив про те, що місцевий суд повно та всебічно дослідив матеріали справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
24 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - Ткаченко Ю. О. звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від  21 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15, від 27 лютого 2019 року у справі                                  № 522/25049/16, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи письмових пояснень
05 травня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшли письмові пояснення представника Київської міської ради - Городок Б. В., у яких заперечується проти задоволення заявлених вимог. Указує на те, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що вона проживала разом із ОСОБА_2 , вела спільний бюджет, брала участь у витратах по утриманню квартири.
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
02 червня 2025 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив від представника Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Стремецької А. О., у якому заперечується проти задоволення заявлених вимог. Зазначає, що судами попередніх інстанцій було в повному обсязі досліджено всі докази та аргументи заявниці. Доказам та аргументам, в тому числі показанням свідків, судами було надано повну, детальну, достатню та обґрунтовану правову оцінку.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 755/1235/24 з Дніпровського районного суду м. Києва.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2025 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що зроблений відповідний актовий запис № 3478. Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції                     (м. Київ) видане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з квартири АДРЕСА_3 , яка на підставі розпорядження Органу приватизації Дніпровської районної державної адміністрації від 22 лютого 1993 року за № 246 була передана у власність ОСОБА_4 та  ОСОБА_2 
ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті                   ОСОБА_2 , на підставі якої 06 жовтня 2022 року приватним нотаріусом                КМНО Кияницею А. Ф. відкрита спадкова справа.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Звертаючись до суду з даною заявою, заявниця ОСОБА_1 стверджує, що з 01 січня 2006 року  і до дня смерті ОСОБА_2 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона проживала разом із ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони виховували її доньку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільний побут та обов`язки по відношенню один до одного, придбавали майно в інтересах сім`ї, спільно відпочивали. 
Заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 ОСОБА_1 пред`явила до суду у порядку її розгляду за правилами окремого провадження.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем необхідне для вирішення питання про набуття права на спадкування після смерті ОСОБА_2 . 
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Отже, законом на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок подати заяву про визнання відумерлою, зокрема у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом.
Київська міська рада та Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація заперечують проти заявлених ОСОБА_1 вимог та не визнають за нею право на спадкування після смерті ОСОБА_2 , отже, існує спір про право на спадкове майно.
З урахуванням наведеного, заява ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви випливає, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19), від                 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20); від 23 січня 2019 року у справі № 520/13695/17 (провадження                                № 61-47156св18).
З огляду на наведене рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 - залишенню без розгляду.
Водночас заявниці необхідно роз`яснити, що залишення без розгляду заяви не позбавляє її права на подання до суду позову на загальних підставах - у порядку позовного провадження.
Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги щодо ухвалення рішення без дослідження наданих доказів, оскільки такі доводи стосуються вирішення заяви по суті.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій та залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.
Керуючись статтями 400, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною, задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_1 про право на звернення до суду з позовом у порядку загального позовного провадження.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов