ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 жовтня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/13998/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року (суддя Неклеса О.М.) у справі № 160/13998/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області  №047050030819 від 20.03.2025 року про відмову у призначенні пенсії позивачці за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачці до пільгового стажу за Списком №1 період роботи у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» з 30.01.2008 р. по 14.05.2021 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  призначити та виплачувати пенсію позивачці відповідно до п. а) ст. 13 Закону №1788-ХІІ в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., за її заявою від 12.03.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, так як остання має необхідну кількість пільгового стажу роботи за Списком №1 та досягла необхідного пенсійного віку. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.03.2025 р. позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Позивачка стверджує, що разом із заявою про призначення пенсії нею надавалися копії трудової книжки, архівні довідки, пільгова довідка, постанови та листи підприємства про атестацію. Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області №047050030819 від 20.03.2025 р. позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з тим, що позивачка не досягла необхідного пенсійного віку та не має необхідного пільгового стажу роботи. Позивачка із наведеною позицією пенсійного органу не погоджується. Також позивачка наголошує, що оскаржуване рішення стосується відмови у призначенні пільгової пенсії за Списком №2, що є некоректним, адже 
вона зверталася за призначенням пільгової пенсії за Списком №1, маючи відповідні підтверджуючі документи, необхідну кількість пільгового стажу за Списком №1 та вік (46 років).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії №047050030819 від 20.03.2025 р.;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивачки від 12.03.2025 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України №1788-ХІІ в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
У задоволені іншої частини позовних вимог, - відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Суд вказав, що недотримання правил ведення трудової книжки та/або неналежне оформлення інших документів на підтвердження стажу відповідної особи може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Суд зауважив, що докази визнання недостовірними відомостей у трудовій книжці та у довідках у позивача відповідачами суду не надано, а тому зміст цих документів безпідставно не взято до уваги при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Суд з`ясував, що пенсійним органом не було вжито всіх передбачених законодавством заходів за для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову в призначенні позивачу пенсії за №047050030819 від 20.03.2025 р, є протиправним та підлягає скасуванню.
Також, суд вказав, що оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Кіровоградській області відсутні відомості щодо зарахування або не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду її роботи з 30.01.2008 р. по 14.05.2021 р.
Відтак, суд вважав, що питання щодо зарахування відповідного періоду роботи позивача до її пільгового стажу за Списком №1 на день звернення до суду з цим позовом ГУ ПФУ в Кіровоградській області не приймалося, а отже суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги у відповідній частині є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи наведене, з огляду на те, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача, а також визначати розмір пенсії, суд дійшов висновку, що порушені права позивачки слід відновити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивачки від 12.03.2025 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України №1788-ХІІ в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що суд першої інстанції помилково не задовольнив вимоги щодо зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком №1 періодів роботи з 30.01.2008 по 14.05.2021 через невиконання пенсійним органом його обов`язків щодо надання належної оцінки усім пільговим періодам роботи позивачки. Вважає, що вона не може бути позбавлена права на зарахування спірного періоду до пільгового стажу за Списком №1 через неналежне обґрунтування пенсійного органу спірного рішення. Зауважує, що суд поверхнево дослідив надані позивачкою письмові докази, які підтверджують спірні періоди роботи за Списком №1, а також не відновив порушене право позивачки. Наполягає, що період її роботи з 30.01.2008 по 14.05.2021 має бути зараховано до пільгового стажу за Списком №1. Звертає увагу, що повноваження органу не є дискреційним, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Вважає, що зобов`язання пенсійного органу призначити і виплачувати позивачці пенсію буде гарантією того, що спір між сторонами стане остаточно вирішеним.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 12.03.2025 позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України (ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058-ІV від 09.07.2003 р.
За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято рішення №047050030819 від 20.03.2025 р., яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування відмови у призначені позивачу пенсії пенсійним органом у спірному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 24 роки 8 місяців 24 дні та одночасно зауважено про зарахування до страхового стажу заявниці усіх періодів її трудової діяльності. Пільговий стаж особи по Списку №2 становить 3 роки 2 місяці 22 дні.
У подальшому позивачка звернулася до начальника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області Козака Ю.І. із письмовим зверненням від 27.03.2025 р., в якому позивачка повідомила, що отримує вже другу письмову відмову від органів ПФУ за Списком №2 (перша була від ГУ ПФУ в Полтавській області від 27.02.2025 року), а не за Списком №1. У цьому зверненні позивачка просила вирішити розбіжності по даному питанню та надати відмову для подальших судових дій по призначенню пенсії на пільгових умовах саме за Списком №1
У відповідь на вищезазначене звернення позивач отримала від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області лист від 21.04.2025 р., в якому пенсійний орган зазначив, зокрема, що згідно наданих документів та даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж позивача складає 24 роки 8 місяців 24 дні (зарахований по 31.01.2025 р.). Згідно довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 14.02.2025 р. за №143-133, яка видана ПрАТ «KДMET- СТАЛЬ», пільговий стаж роботи за Списком №2 складає 3 роки 2 місяців 22 дні. Пільговий стаж роботи за Списком №1 не визначено.
Вважаючи рішення пенсійного органу №047050030819 від 20.03.2025 р. протиправним, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №2148-VIII від 03.10.2017 текст Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Вказана норма застосовується з 01.10.2017.
Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.
Правила наведених норм законів є повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відтак, у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки закону, а саме: положенням пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що результатами розгляду заяви позивачки та доданих до неї документів ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято рішення №047050030819 від 20.03.2025 р., яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Судом першої інстанції задоволено адміністративний позов в частині визнання протиправним та скасування рішення №047050030819 від 20.03.2025 р. Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується та згідно положень ч.1 ст.308 КАС України апеляційним судом не переглядається.
Апеляційний суд встановив, що у спірному рішенні ГУ ПФУ в Кіровоградській області №047050030819 від 20.03.2025 відсутні відомості щодо зарахування або не зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком №1 періоду її роботи з 30.01.2008 р. по 14.05.2021 р.
Колегія суддів зауважує, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до Рекомендацій №К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980, термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.
Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Колегія суддів зауважує, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення, перерахунку пенсій громадянам. Саме територіальний орган Пенсійного фонду України уповноважений на виконання функцій з призначення, перерахунку пенсій громадянам. Оскільки рішення про призначення, перерахунок пенсії приймається органом Пенсійного фонду в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів, прийняття такого рішення є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, втручання до яких з боку суду не відповідатиме завданням адміністративного судочинства і є неприпустимим.
Апеляційний суд зазначає, що у рішенні №047050030819 від 20.03.2025 питання про зарахування або не зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком №1 періоду її роботи з 30.01.2008 р. по 14.05.2021 р., про призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, пенсійним органом не вирішувались, тобто в цій частині дискреційні повноваження пенсійним органом не реалізовано. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
Отже, позовні вимоги щодо зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком №1 періоду її роботи з 30.01.2008 р. по 14.05.2021 р. та вимоги щодо призначення позивачці пенсії є передчасними. Зворотні аргументи скаржника є безпідставними.
За цих обставин, враховуючи, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивачки є саме зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивачки від 12.03.2025 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України №1788-ХІІ в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України. Натомість, доводи скаржника про те, що її права таким способом захисту не буде відновлено, а спір не буде вирішено, свого підтвердження не знайшли.
Водночас, апеляційний суд зауважує, що в спірному випадку заява позивачки розглянута згідно положень Порядку №22-1, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та саме цим органом прийнято спірне рішення.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у цьому спорі є належним відповідачем.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось спірне рішення.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, адже відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку наявні підстав для зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області вчинити дії.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Резолютивну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у справі № 160/13998/25 – змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини цього рішення у наступній редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2025 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України №1788-ХІІ в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.».
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у справі № 160/13998/25 - залишити без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 14.10.2025 
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров