ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1482/25 Справа № 235/3162/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 серпня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко В.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Рвачова О.О. розглянувши апеляційну скаргу захисника Рвачова О.О. на постанову судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, місце проживання: АДРЕСА_1 посвідчення водія НОМЕР_1 від 03.04.2007 року, відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні,
про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 799504 від 15.04.2024 року слідує, що15.04.2024 року о 22 годині 42 хвилини в Покровському районі по автошляху Знам`янка-Покровськ-Костянтинівка на повороті на місто Родинське, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHEVROLET CRUZE, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, явно виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спец пристрою Alkotest Drager 6810, а також проходження медичного огляду в медичному закладі відмовився. Водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.
Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним в правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
З таким судовим рішенням не погодився захисник Рвачов О.О. який діє в інтересах ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, оскільки проігнорував клопотання про зупинення провадження через військову службу підзахисного. Зазначає, що рішення за клопотанням суд не ухвалив, обмежившись усним коментарем. Вказує, що ОСОБА_1 та адвоката не було належним чином повідомлено про дату і час судового засідання, що суперечить ст. 277-2 КУпАП. Суд розпочав розгляд справи за відсутності сформованої позиції захисту. Вважає, що відмова судді розглядати заяву про відвід, як і подальший розгляд справи цим же суддею, порушує принцип безсторонності. Зазначає, що суддя фактично здійснювала розгляд справи незаконним складом суду. Вказує, що працівники поліції спровокували ОСОБА_1 на вчинення дій, які стали підставою для складання протоколу, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини. ОСОБА_2 не керував авто до моменту, коли його до цього змусили самі правоохоронці. Вважає, що протокол та направлення на медичний огляд не відповідають вимогам законодавства та є недопустимими доказами. Зазначає, що направлення було неналежно оформлене й не вручено під підпис, що підтверджує слова ОСОБА_2 про те, що він не відмовлявся від огляду. Вказує, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем ЗСУ, а тому право керування ТЗ необхідне йому для виконання службових обов`язків. Вважає за доцільне застосувати аналогію закону і призначити штраф без позбавлення права керування. Зазначає, що відсутність процесуального механізму відводу судді в справах про адміністративні правопорушення суперечить міжнародним стандартам справедливого суду, зокрема ст. 6 ЄКПЛ. Просить оскаржувану постанову скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення закрити або ж вирішити питання щодо можливості застування більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторін по справі, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 799504 від 15.04.2024 року щодо ОСОБА_1 .
Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.
Направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Покровського наркологічного диспансеру, складеному 15.04.2024 року.
DVD диск з відеозаписами з нагрудної камери поліцейського на якому відображено як ОСОБА_1 , перебуваючи в автомобілі поліцейського підтверджує факт керування ним транспортним засобом CHEVROLET CRUZE відмовляється від проходження огляду на місці зупинки т/з та відмовляється проїхати в медичний заклад для проходження огляду. Також з відео встановлено, що ОСОБА_1 роз`яснено, що відносно нього буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності та направлено до суду для подальшого розгляду справи по суті. Окрім того вбачається, що від керування транспортним засобом він відсторонений працівником поліції, оскільки в нього виявленні ознаки алкогольного сп`яніння.
Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції також встановив, що суд першої інстанції повно дослідив усі доводи сторони захисту та подані клопотання, заявлені під час розгляду справи, які збігаються з доводами апеляційної скарги. Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на ці доводи, виклавши чіткі причини їх неприйняття, та не встановив підстав для закриття провадження у справі або про зупинення судового провадження про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином доводи апеляційної скарги про незаконну суду відмову у клопотанні сторони захисту про зупинення судового провадження через військову службу ОСОБА_1 , є безпідставними.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 1 цього Кодексу, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Частиною 1 статті 268 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Разом з тим, у КУпАП відсутня норма, яка б передбачала підстави для зупинення судового провадження у справах за обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП. Суд вважає, що в даному випадку може бути застосована аналогія найбільш близької галузі права кримінального процесуального права, що наведена у ст. 335 КПК України. Дана норма містить порядок зупинення розгляду кримінального провадження у разі мобілізації обвинуваченого.
Дана процедура застосовується у зв`язку з тим, що правовий статус обвинуваченого передбачає більш ширше коло обмежень, що покладаються на особу, в тому числі обмеження щодо подання документів, перебування в певній місцевості, тощо. Дані обов`язки унеможливлюють перебування обвинуваченого одночасно на військовій службі та виконання, покладених на нього обов`язків.
З наданих захисником копій військового квитка ОСОБА_1 встановлюється, що він проходить військову службу. Однак як суд не може лише з цих підстав зупинити судове провадження, оскільки інтереси ОСОБА_1 у суді представляє захисник, який і бере безпосередню участь в даному судовому засіданні, доказів того, що особа яка притягається до адміністративної відповідальності зазнає вищевказаних обмежень, а саме позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи чи брати учать в режимі відео конференції, не надано, а тому застосування даного правового інституту за аналогією права не допускається.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не передбачена.
За таких підстав, враховуючи, що положеннями КУпАП не передбачено процедуру зупинення провадження за наведених захисником обставин, вважаю необхідним відмовити у задоволенні даного клопотання.
Про місце, дату та час розгляду справи ОСОБА_1 повідомлений належним чином, у призначений час в судове засідання не прибув. ОСОБА_1 не був обмежений доступом до правосуддя, однак він таким правом не скористався. Суд враховує, що інтереси ОСОБА_1 представляє адвокат, ордер якого долучено до матеріалів справи. Враховуючи принцип правової визначеності та розумності строків, суд апеляційної інстанції вважає вірним рішення суду першої інстанції про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 також суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути дану справу щодо ОСОБА_1 без його участі.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 та його адвоката не було належним чином повідомлено про дату і час судового засідання, а також що суд розпочав розгляд справи за відсутності сформованої позиції захисту, є безпідставними.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та його представнику — адвокату Рвачову О.О. — було достеменно відомо про розгляд справи за складеним щодо ОСОБА_1 протоколом про адміністративне правопорушення у Заводському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Справа надійшла до зазначеного суду 15.11.2024 року, а вже 28.11.2024 року адвокат Рвачов О.О. подав клопотання та документи, що підтверджують його повноваження як представника ОСОБА_1 .
Суддя постановив своє рішення під час розгляду справи 14.04.2025 року за участю адвоката Рвачова О.О. Таким чином, доводи апелянта про відсутність сформованої позиції захисту не підлягають задоволенню, оскільки сторона захисту мала понад п`ять місяців для узгодження своєї правової позиції. Відмова суду у задоволенні поданих клопотань не впливає на цей висновок. Суд апеляційної інстанції розцінює вказані дії зі сторони захисту та доводи апеляційної скарги, як зловживання своїми правами та намагання затягнути розгляд справи, для уникнення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене.
Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи, загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин.
Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Так, згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, своєю поведінкою та діями сприяти як найшвидшому судовому розгляду, чого в діях сторони захисту не вбачається.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство.
В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляд справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Доводи апеляційної скарги про те, що суддя фактично здійснювала розгляд справи незаконним складом суду, відмовилася розглядати заяву про відвід та надалі розглядала справу, порушуючи принцип безсторонності, є безпідставними.
Заява представника ОСОБА_1 — адвоката Рвачова Олексія Олександровича — про відвід судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Гречаної В.Г. від розгляду справи № 235/3162/24 була розглянута іншим суддею цього ж суду — Похвалітою С.М. — за участю адвоката Рвачова О.О.
14.04.2025 року суд постановив мотивоване рішення, яким відмовив у задоволенні заяви про відвід судді Гречаної В.Г. у справі про адміністративне правопорушення № 235/3162/24 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Доводи апеляційної скарги, що працівники поліції спровокували ОСОБА_1 на вчинення дій, які стали підставою для складання протоколу та ОСОБА_1 не керував авто до моменту, коли його до цього змусили самі правоохоронці, є безпідставними та повністю спростовуються наявними матеріалами справи, стороною захисту не подано доказів на підтвердження своїх доводів.
Апеляційний суд зазначає про право ОСОБА_1 або його представника звернутись відповідно до вимог ст.267 КУпАП до вищого органу (вищій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який за його словами вчинив неправомірні дії спровокувавши вчинення правопорушення, або до адміністративного суду, відповідно до вимог ст. 122 КАСУ, або до правоохоронних органів про вчинення відносно ОСОБА_1 злочину відповідно до вимог КПК України.
Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції не допитані свідки по справі є безпідставними, оскільки допит свідків є правом, а не обов`язком суду. Судом першої інстанції була досліджена та оцінена сукупність наявних доказів, яка стала достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги, що протокол про адміністративне правопорушення та усі долучені до нього докази, в тому числі направлення на медичний огляд не відповідають вимогам законодавства та є недопустимими доказами є безпідставними. Оскільки зміст як протоколу про адміністративне правопорушення так і долучені докази з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів. Суд першої інстанції належним чином дотримався вимог ст. 245 КУпАП, повно та всебічно дослідив сукупність всіх доказів у справі.
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги про наявність процесуальних порушень та недопустимість доказів, які нібито ставлять під сумнів законність і об`єктивність постанови суду першої інстанції, не ґрунтуються на фактичних обставинах та не підтверджені матеріалами справи. Такі твердження апелянта зводяться до його особистого тлумачення законодавства і не містять посилань на реальні порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Наведені апелянтом аргументи про недопустимість доказів по справі мають суб`єктивний характер, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують законності і обґрунтованості висновків суду першої інстанції.
Інші доводи сторони захисту є неспроможними, не підкріплені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим апеляційний суд їх відхиляє.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .
Доводи апелянта щодо необхідності застосування положень статті 69 Кримінального кодексу України як аналогії закону, є безпідставними, оскільки положення Кримінального кодексу та Кримінального процесуального кодексу України не підлягають застосуванню у сфері адміністративної відповідальності. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративне правопорушення є окремим видом правопорушення, для якого встановлено власну процедуру притягнення до відповідальності та систему стягнень.
Крім того, правові підстави для застосування аналогії закону в адміністративному процесі відсутні, що унеможливлює задоволення апеляційної вимоги у цій частині.
Санкція частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є імперативною та передбачає два обов`язкових види адміністративного стягнення — штраф та позбавлення права керування транспортними засобами на визначений строк. Закон не передбачає альтернативності чи можливості призначення лише одного з цих стягнень на вибір суду.
Заявлені в апеляційній скарзі обставини щодо особи правопорушника, зокрема виконання ним бойових завдань, беруться до уваги судом при визначенні виду та розміру стягнення лише у межах, визначених законом. Однак ці обставини не надають суду права змінювати вид адміністративного стягнення, прямо передбаченого санкцією статті 130 КУпАП.
Крім того, дії, вчинені ОСОБА_1 , є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Постанову судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя