УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №761/12166/24 Головуючий у 1-й інст. Чуб І. А. 
Категорія 70    Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Григорусь Н.Й., Коломієць О.С.,
за участю секретаря Болейко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 761/12166/24 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Деркач Марини Анатоліївни, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами , неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та штрафу за несплату аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Маленка Олександра Васильовича, на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2024 року та на додаткове рішення цього ж суду від 18 листопада 2024 року, які ухвалені під головуванням судді Чуб І.А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деркач М. А., звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 вказує, що після розірвання шлюбу відповідач став проживати окремо від неї та дітей. 29 червня 2021 року вони із ОСОБА_2 уклали договір про сплату ним аліментів на утримання доньки та сина у розмірі 12000 грн. щомісячно, чотирма рівними частинами, по 3000 грн. не пізніше кожної п`ятниці поточного місяця.
Договором передбачено сплату пені у розмірі 1 % від несплаченої суми аліментів за кожен день прострочення у разі несвоєчасної сплати аліментів. Окрім того, за прострочення сплати аліментів передбачено стягнення штрафу у розмірі 50 % від розміру аліментів.
Однак, починаючи з квітня 2023 року, відповідач сплачував аліменти не у повному розмірі, у зв`язку з чим виникла заборгованість за аліментами у розмірі 80222 грн.
Таким чином, просила стягнути з відповідача заборгованість за аліментами, яка виникла за період з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року у розмірі 80222 грн., неустойку у вигляді пені за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 69893 грн. 80 коп., та 37307 грн. штрафу за прострочення сплати аліментів.
У подальшому, збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за аліментами у розмірі 120455 грн., яка виникла за період з 1 квітня 2023 року по 30 вересня 2024 року, 110919 грн. неустойки ( пені) за несвоєчасну сплату аліментів та штраф у розмірі 58121 грн. 50 коп.
Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за аліментами у розмірі 120455 грн., яка виникла з 1 квітня 2023 року по 30 вересня 2024 року, та неустойку ( пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з квітня 2023 року по серпень 2024 року у розмірі 110919 грн. 92 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням суду від 18 листопада 2024 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
В апеляційній скарзі представник відповідача – адвокат Маленко О.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що заборгованість за аліментами виникла за відсутності вини ОСОБА_2 , який з 7 березня 2022 року був мобілізований до лав Збройних Сил України й внаслідок об`єктивних обставин не мав можливості своєчасно перераховувати грошові кошти позивачці.
Окрім того, поза увагою суду залишилася та обставина, що аліменти повинні сплачуватися щомісячно чотирма рівними частинами, по 3000 грн. щотижня. Проте, суду не надано відповідного розрахунку пені, з урахуванням строків сплати цих коштів.
Вважає, що, вирішуючи даний спір, суд повинен був врахувати обставини, які мають істотне значення: проходження відповідачем військової служби; припинення здійснення ним підприємницької діяльності; перебування на утриманні відповідача батька, який мав інвалідність 1 групи, та його подальша смерть у відповідний період; перебування на утриманні відповідача непрацездатної матері.
Також зауважує, що при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд не врахував критерії реальності та розумності таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вважає, що вказані обставини не були враховані судом, що є підставою для скасування додаткового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 110919 грн. 92 коп.
Відповідач систематично не сплачував аліменти у розмірі, який зазначений у укладеному між сторонами договорі, відтак наявні підстави для покладення на нього відповідальності, передбаченої статтею 196 СК України.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Маленко О.В., підтримали апеляційну скаргу, зазначивши, що погоджуються з рішенням суду в частині стягнення заборгованості за аліментами, проте вважають рішення суду в частині стягнення пені таким, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Котлубовська І.В., не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу між ними діти проживають разом із позивачкою.
29 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про сплату аліментів.
У вказаному договорі сторони дійшли згоди про те , що відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки та сина у розмірі 12000 грн., чотирма рівними частинами, по 3000 грн. не пізніше кожної п`ятниці поточного місяця.
Договір дійсний до досягнення кожним із дітей повноліття. ( п. 6 договору).
Згідно з п. 7 договору виплата аліментів здійснюється будь-яким способом за вибором батька: готівкою безпосередньо матері, що має бути підтверджено її розпискою; банківським перерахуванням коштів на поточний ( картковий) рахунок матері.
У п.9 договору зазначено, що батько зобов`язується брати участь у додаткових витратах на дітей, своєчасно та у повному розмірі виплачувати матері аліменти, а також інші виплати, передбачені цим договором.
Відповідно до п. 14 договору у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов цього договору та виникнення заборгованості з вини батька він зобов`язаний сплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 1 % від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дітей за кожен день прострочення зобов`язання.
За прострочення сплати аліментів та/або додаткових витрат на дітей більше ніж на один календарний місяць батько виплачує матері додатково штраф у розмірі 50 % від розміру аліментів.
Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. 19 червня 2021 року.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на ту обставину, що розмір заборгованості за аліментами за період з 1 квітня 2023 року по вересень 2024 року становить 120455 грн. На підтвердження даної обставини суду надано розрахунок цієї заборгованості.
Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно з частинами першою та другою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.        
Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
       У будь-якому випадку, чи то за домовленістю між батьками, чи у разі стягнення аліментів у частці від доходу або ж у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц міститься висновок про те, що правило про стягнення неустойки ( пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
       Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць буде різною.
       Законодавець установив розмір пені – 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
       Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
       Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць ( місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати ( при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
       Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
       За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
       Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним ( періодичним) платежем.
       Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
       Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наданий позивачкою розрахунок здійснений з врахуванням правової позиції Верховного Суду.
При цьому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Передбачена даною нормою відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати виникає лише за наявності вини цієї особи.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, на платника аліментів не можна покладати передбачену ч.1 ст. 196 СК України відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені) настає у всіх випадках, крім тих, коли існують об`єктивні причини ( несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильний перерахунок аліментів).
Матеріали справи не містять доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла внаслідок наявності будь-яких об`єктивних обставин, які б позбавляли відповідача можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному в рішенні суду.
Отже, відсутні підстави стверджувати про те, що заборгованість за аліментами виникла не з вини відповідача.
Судом вірно зазначено, що розрахунок заборгованості не спростований. 
Водночас, колегія суддів вважає за необхідне при вирішенні даного спору застосувати положення частини другої статті 196 СК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Так, судом встановлено, що на утриманні відповідача також перебуває непрацездатна мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка внаслідок стану здоров`я потребує стороннього догляду, що підтверджується лікарським висновком від 12 січня 2024 року.
Матеріали справи свідчать, що відповідач припинив здійснення підприємницької діяльності та з 5 квітня 2022 року по 17 січня 2024 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 18 січня 2024 року по 7 березня 2024 року – у військовій частині НОМЕР_2 .
На даний час ОСОБА_2 обіймає посаду доцента Національного університету охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика та його заробіток за період з березня 2024 року по серпень 2024 року становить 71343 грн. 80 коп. 
Таким чином, враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір пені підлягає зменшенню до 50000 грн. 
За таких обставин рішення слід змінити, зменшивши розмір неустойки (пені ) зі 110919 грн. 92 коп. до 50000 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Частиною третьою цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
       Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Частиною четвертою статті 137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( частина п`ята статті 137 ЦПК України).
       Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Матеріали справи свідчать, що позивачці надавалася правнича допомога адвокатом Деркач М.А.
       Додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2024 року містить інформацію про те, що вартість наданих адвокатом послуг під час розгляду даної справи становить 15720 грн.
       Обгрунтовуючи розмір понесених витрат на правничу допомогу, представник позивачки надала детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом під час розгляду справи №761/12166/24.
       При ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції, врахувавши складність справи, витрачений адвокатом час для надання позивачці професійної правничої допомоги під час розгляду даного спору, а також обсяг виконаних робіт, з огляду на подане відповідачем клопотання про зменшення цих витрат, дійшов вірного висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
       Таким чином, відсутні підстави для зміни чи скасування додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  - адвоката Маленка Олександра Васильовича, задовольнити частково.
Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2024 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів змінити, зменшивши розмір неустойки ( пені) із 110919 грн. 92 коп. до 50000 грн.
В решті рішення  Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 18 листопада 2024 року,- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: