ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 жовтня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/7341/24
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1306/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.    
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В. 

учасники справи: 
заявник: ОСОБА_1 
заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство закордонних справ України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Супруна О.П. від 20 травня 2025 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на території іноземної держави,

                      В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Ємен, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Аден Республіки Ємен. В обґрунтування вимог поданої заяви ОСОБА_1 вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Аден Республіки Ємен помер її чоловік - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Аден, Південний Ємен, національність: араб, факт шлюбу підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 23.05.1971 року. Причина смерті чоловіка заявнику не відома, адже з 1980 року, після тривалого проживання в Україні, він поїхав до ОСОБА_5 і надалі не виходив на зв`язок, внаслідок чого заявник не має змоги володіти усіма деталями інформації про його смерть. ОСОБА_1 народилася в смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За весь час свого шлюбу заявник із чоловіком проживали в Україні. ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ще один син - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 . Вказані документи (що підтверджують реєстрацію народження дітей ОСОБА_4 ) є прямим доказом факту проживання на території України чоловіка ОСОБА_1 , свідоцтво про народження чи інші документи, на підтвердження особи якого в українському перекладі з арабської мови відсутні, як і свідоцтво про смерть, видане в Ємені арабською мовою, переклад якого позивач не має змоги здійснити. За доводами заявника, без таких документів видання органами РАЦСу свідоцтва про смерть с неможливим. За даних обставин, ОСОБА_1 необхідно встановити факт смерті чоловіка ОСОБА_4 на території Республіки Ємен, щоб отримати свідоцтво про його смерть українського зразка та мати змогу здійснювати похідні права, зокрема, і щодо спадкування належного йому майна.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.05.2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на території іноземної держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 20.05.2025 року, та встановити факт смерті громадянина ОСОБА_4 , 1945 року народження, що народився у м. Аден, Південний Ємен, національність: араб, та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Аден, з метою подальшої реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть українського зразка. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що 25.04.2025 року ГУ юстиції в Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надало відповідь на її заяву від 11.04.2025 року №14101/С-1185/15.7, в якій вказало, що легалізація документів, виданих компетентними органами іноземних держав, не відноситься до компетенції відділів державної реєстрації актів цивільного стану, долучена до заяви ОСОБА_1 від 11.04.2025 року відповідь МЗС України № 71/19-093-34279 від 25.03.2025 року, містить вичерпний порядок витребування документів, а згідно зі ст. 3, 4 Розділу ІІ Договору між СРСР і НДР Ємен про правову допомогу у цивільних та кримінальних справах 1986 року при наданні правової допомоги компетентні установи Договірних сторін зносяться між собою в дипломатичному порядку. За доводами апелянта, очевидно, що вказаний орган відмовився надавати будь-яку допомогу у легалізації свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , поклавши при цьому відповідальність за дані процеси виключно на дипломатичні процеси. Отже, для того, щоб завершити процедуру реєстрації факту смерті в Україні, необхідно легалізувати документ у порядку, передбаченому Інструкцією або у Посольстві України в Королівстві Саудівська Аравія, до зони відповідальності якого віднесено Єменську Республіку або у Посольстві Єменської Республіки в Україні (з резиденцією в Республіці Польща), та згодом, у Департаменті консульської служби МЗС України. У будь-якому випадку, таку процедуру слід розпочинати за кордоном і завершувати в Україні. Крім того, вказане свідоцтво про смерть у будь-якому разі спочатку має бути завірене належним чином в МЗС Ємену, тому МЗС України першочергово передало заяву ОСОБА_1 від 13.01.2025 року у Польщу до Посольства Єменської Республіки в Україні, щоб звідти її передали у Ємен. Безпосередньо до Посольства Єменської Республіки в Україні (з резиденцією в Республіці Польща), як і рекомендувало заявнику МЗС України у своїй відповіді, ОСОБА_1 зверталася через своїх родичів, які особисто декілька разів приходили за адресою розташування даного Посольства (яка вказана на офіційному веб-сайті), проте не отримували жодних реакцій з боку Посольства ні на дзвінки у двері, ні жодним іншим чином. За доводами апеллянта, до ГУ юстиції в Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за правовою допомогою, відповідно до Договору між СРСР і НДР Ємен про правову допомогу у цивільних та кримінальних справах 1986 року (застосовується у порядку правонаступництва згідно із Законом України ”Про правонаступництво України”), ОСОБА_1 зверталася, як їй і рекомендувало МЗС України. Апелянт стверджує, що їй відмовили у наданні даної допомоги, звертаючи цей процес виключно на дипломатичні шляхи. Апелянт вказує, що склалась така ситуація, за якої свідоцтво про смерть ОСОБА_4 слід спочатку легалізувати в МЗС Ємену, для цього його копія була передана до Польщі у Посольство Єменської Республіки в Україні. Коли документ повернеться з ОСОБА_5 , процедуру слід буде продовжити або у Посольстві Єменської Республіки в Україні (з резиденцією в Республіці Польща) або у Посольстві України в Королівстві Саудівська Аравія, до зони відповідальності якого віднесено Єменську Республіку, тобто, або у Польщі, або у Саудівській Аравії. Апелянт вказує, що за нинішніх умов, будь-який із цих шляхів, затягнеться на роки. При цьому, апелянт посилається на свій вік - 76 років, та зазначає, що у даній ситуації Відділ ДРАЦС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав інформацію щодо неможливості реєстрації факту смерті без рішення суду, додатково вказавши, що легалізувати документ можна і за іншою (дипломатичною) процедурою, завершення якої вже не залежатиме від цієї установи. Фактично, у Відділі ДРАЦС у м. Чернігові таку процедуру здійснити неможливо без рішення суду про встановлення факту смерті. Апелянт стверджує, що у даній ситуації вказана відмова органів реєстрації актів громадянського стану наявна, і це вже само по собі є окремою підставою для задоволення заяви ОСОБА_1 . В доводах апеляційної скарги апелянт не погоджується із твердженням суду першої інстанції відносно того, що чинним законодавством України передбачено позасудовий порядок встановлення факту смерті шляхом легалізації свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , виданого Управлінням цивільного стану та реєстрації актів цивільного стану Міністерства внутрішніх справ Республіки Ємен, і тому відсутні правові підстави для задоволення заяви. Оскільки, як вказує ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі, легалізація свідоцтва про смерть у позасудовому порядку затягнеться на роки, і тому невідомо, чи буде у неї можливість прийняти спадщину після свого чоловіка, коли свідоцтво про його смерть буде належним чином легалізовано. За доводами апеляційної скарги, у ОСОБА_1 відсутня можливість виїхати за кордон. Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що позасудовий порядок вирішення даної ситуації, є неефективним. 

В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Кінебас О.М. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити.  

В судове засідання апеляційного суду заінтересовані особи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від Міністерства закордонних справ України на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд даної справи за відсутності представника. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 23.05.1971 року ОСОБА_4 , 1945 року народження, та ОСОБА_8 , 1948 року народження, зареєстрували шлюб; прізвище дружини після укладення шлюбу ” ОСОБА_9 ”, про  що  свідчить  копія  свідоцтва  про  одруження  серії  НОМЕР_1 (а.с.8).

Від даного шлюбу у подружжя народилось двє синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_4 відповідно (а.с. 12, 20). 

Із копії свідоцтв про смерть серії НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_6 (а.с. 16, 24).

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначає, що після тривалого проживання в Україні, у 1980 році ОСОБА_4 поїхав до Республіки Ємен, і у подальшому не виходив на зв`язок.

Звертаючись у травні 2024 року до суду із заявою про встановлення факту смерті на території іноземної держави (а.с.3-5), ОСОБА_1 зазначала, що у неї відсутня можливість здійснити переклад свідоцтва про смерть чоловіка з арабської мови на українську мову, та зареєструвати в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян факт смерті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у Республіці Ємен, та отримати свідоцтво про смерть встановленого Україною зразка, що стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

В подальшому, як вбачається із матеріалів справи (а.с.77-80), 26.07.2024 року представником заявника було надано суду копію нотаріально завіреного перекладу (з арабської мови на українську мову) свідоцтва про смерть, виданого органом реєстрації актів цивільного стану Міністерства внутрішніх справ Республіки Ємен, відповідно до якого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , Республіка Ємен. 

Як вбачається із відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 14101/С-1185/15.7 від 25.04.2025 року, відповідно до статей 3, 4 розділу ІІ Договору між СРСР та Народною Демократичною Республікою Ємен про правову допомогу у цивільних та кримінальних справах 1986 року, який застосовується в порядку правонаступництва згідно Закону України ”Про правонаступництво України”, установи юстиції Договірних сторін надають взаємну правову допомогу у цивільних справах у відповідності з положеннями вказаного договору. При наданні правової допомоги компетентні установи Договірних сторін зносяться між собою в дипломатичному порядку. Управління зазначило, що до компетенції відділів державної реєстрації актів цивільного стану відноситься виконання міжнародних договорів про правову допомогу та правові відносини у цивільних та сімейних справах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в частині витребування документів про державну реєстрацію актів цивільного стану та виконання прохань про надання правової допомоги з питань, які належать до компетенції органів державної реєстрації актів цивільного стану. Ураховуючи вищевикладене, в разі необхідності витребування документа про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з компетентного органу Єменської Республіки заявнику запропоновано звернутися до будь-якого відділу державної реєстрації актів цивільного стану України, незалежно від місця його проживання, для складання анкети про витребування необхідного документа з компетентного органу іноземної держави, в якій зазначити про необхідність легалізації вказаного документа компетентним органом Єменської Республіки для його подальшого використання в Україні.

Відповідної інформації щодо звернення ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації актів цивільного стану України для складання анкети про витребування свідоцтва про смерть ОСОБА_4 з компетентного органу іноземної держави, із зазначенням про необхідність легалізації вказаного документа компетентним органом Єменської Республіки для його подальшого використання в Україні, матеріали даної цивільної справи в собі не містять. 

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.05.2025 року, відмовляючи у задоволенні поданої ОСОБА_1 заяви про встановлення факту смерті, суд першої інстанції, на підставі: Закону України ”Про державну реєстрацію актів цивільного стану”, Закону України ”Про міжнародне приватне право”, п. 8 глави 1 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у чинній редакції), за приписами яких, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вказав, що чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що чинним законодавством України передбачений позасудовий порядок установлення факту смерті ОСОБА_4 , шляхом легалізації свідоцтва про його смерть, виданого Управлінням цивільного стану та реєстрації актів цивільного стану Міністерства внутрішніх справ Республіки Ємен, і тому відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованості підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на території іноземної держави, які зазначені у рішенні суду першої інстанції від 20.05.2025 року, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.05.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №638/2304/17, провадження №61-2417сво19.

Відповідно до ч.1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 

Відповідно до положень ч. 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно п.8 ч.1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.2 статті 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року ”Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення” роз`яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому, слід мати на увазі, що встановлення із зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Приписами ч.3, ч.4 статті 49 ЦК України регламентовано, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 3 Закону України ”Про державну реєстрацію актів цивільного стану”, державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України ”Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус”. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

За змістом ч.1 статті 17 Закону України ”Про державну реєстрацію актів цивільного стану”, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно п.2 ч.4 даної статті, державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі, зокрема, встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до ч.6 статті 17 Закону України ”Про державну реєстрацію актів цивільного стану”, державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.

Згідно п.1 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Відповідно до п.1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть.

Необхідно зазначити, що якщо реєстрація актів цивільного стану була проведена компетентним органом іноземної держави, про що свідчить відповідний документ, то повторна реєстрація не провадиться. Таким чином, проведення повторної державної реєстрації смерті, зареєстрованої компетентним органом іноземної держави, внесення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомостей про таку смерть шляхом складання актового запису тощо, чинне законодавство України не передбачає.

Згідно із вимогами статті 13 Закону України ”Про міжнародне приватне право” від 23.06.2005 року, а також пункту 8 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року за №52/5, зі змінами, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених за межами України, за законами відповідних держав щодо громадян України визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Звертаючись у травні 2024 року до суду із заявою про встановлення факту смерті на території іноземної держави (а.с.3-5), ОСОБА_1 зазначала, що у неї відсутня можливість здійснити переклад свідоцтва про смерть чоловіка з арабської мови на українську, та зареєструвати в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян факт смерті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у Республіці Ємен, та отримати свідоцтво про смерть встановленого Україною зразка, що стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

В подальшому, як вбачається із матеріалів справи (а.с.77-80), 26.07.2024 року представником заявника було надано суду копію нотаріально завіреного перекладу (з арабської мови на українську мову) свідоцтва про смерть, виданого органом реєстрації актів цивільного стану Міністерства внутрішніх справ Республіки Ємен, відповідно до якого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , Республіка Ємен. 

Як вбачається із відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 14101/С-1185/15.7 від 25.04.2025 року, відповідно до статей 3, 4 розділу ІІ Договору між СРСР та Народною Демократичною Республікою Ємен про правову допомогу у цивільних та кримінальних справах 1986 року, який застосовується в порядку правонаступництва згідно Закону України ”Про правонаступництво України”, установи юстиції Договірних сторін надають взаємну правову допомогу у цивільних справах у відповідності з положеннями вказаного договору. При наданні правової допомоги компетентні установи Договірних сторін зносяться між собою в дипломатичному порядку. Управління зазначило, що до компетенції відділів державної реєстрації актів цивільного стану відноситься виконання міжнародних договорів про правову допомогу та правові відносини у цивільних та сімейних справах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в частині витребування документів про державну реєстрацію актів цивільного стану та виконання прохань про надання правової допомоги з питань, які належать до компетенції органів державної реєстрації актів цивільного стану. Ураховуючи вищевикладене, в разі необхідності витребування документа про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з компетентного органу Єменської Республіки заявнику запропоновано звернутися до будь-якого відділу державної реєстрації актів цивільного стану України, незалежно від місця його проживання, для складання анкети про витребування необхідного документа з компетентного органу іноземної держави, в якій зазначити про необхідність легалізації вказаного документа компетентним органом Єменської Республіки для його подальшого використання в Україні.

Відповідної інформації щодо звернення ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації актів цивільного стану України для складання анкети про витребування свідоцтва про смерть ОСОБА_4 з компетентного органу іноземної держави, із зазначенням про необхідність легалізації вказаного документа компетентним органом Єменської Республіки для його подальшого використання в Україні, матеріали даної цивільної справи в собі не містять. 

Враховуючи наведені вище документально підтверджені обставини та норми Закону, які регламентують дані правовідносини, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.05.2025 року про відсутність правових підстав для задоволення вимог поданої ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на території іноземної держави. Дослідивши та надавши відповідну оцінку наявним у матеріали справи доказам та проаналізувавши норми законодавства, які регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції, на підставі: Закону України ”Про державну реєстрацію актів цивільного стану”, Закону України ”Про міжнародне приватне право”, п. 8 глави 1 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у чинній редакції), вказав, що чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що чинним законодавством України передбачено позасудовий порядок установлення факту смерті ОСОБА_4 , шляхом легалізації свідоцтва про його смерть, виданого Управлінням цивільного стану та реєстрації актів цивільного стану Міністерства внутрішніх справ Республіки Ємен, і тому відсутні правові підстави для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на території іноземної держави. 

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки дані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та зазначеними вище нормами права, які регламентують спірні правовідносини.  
   
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що посилання ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги на довготривалість процедури легалізації свідоцтва про смерть ОСОБА_4 компетентним органом Єменської Республіки, для його подальшого використання в Україні, не може бути підставою для задоволення судом вимог її заяви про встановлення факту смерті на території іноземної держави, у контексті встановлених у даній справі фактичних, документально підтверджених обставин, та вказаних вище приписів норм Закону, які регулюють дані правовідносини.  

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне  апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.05.2025 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                      
                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 10.10.2025 року.

Головуючий:                                            Судді: