ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 р. 	Справа № 520/11283/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 13.05.25  у справі № 520/11283/25
за позовом    ОСОБА_1  
до   Головного управління Національної поліції в Харківській області ,   Національної поліції України       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Національної поліції України (далі також – відповідачі), в якому просив:
- визнати протиправними дії посадових осіб ГУНП в Харківській області, які полягають у підміні майна, яке повинно бути повернуто;
- визнати протиправними дії посадових осіб Національної поліції України, які полягають у неналежному розгляді скарги про компенсації витрат, завданих уповноваженими особами ГУНП в Харківській області;
- зобов`язати уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності на майно, яке не повернуто у відповідності ухвал суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що 08 травня 2025 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова у справі № 953/2934/25 було визначено юрисдикцію розгляду позовних вимог щодо перевірки правомірності слідчих дій у закритому кримінальному провадженні. КАС України регламентує порядок розгляду публічно-правових спорів, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Правові вимоги, заявлені у позовній заяві, стосуються здійснення суб`єктом владних повноважень (ГУНП в Харківській області) управлінських функцій щодо повернення майна. Враховуючи, що оскаржувана ухвала містить суперечливі висновки щодо обставин позову та мотивів відмови у відкритті провадження, та визначена ухвалою Київського районного суду м. Харкова юрисдикція щодо розгляду позовних вимог про перевірку правомірності слідчих дій у закритому кримінальному провадженні, суд першої інстанції позбавив позивача права на розгляд його вимог у судовому порядку.
Від відповідачів надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони, із посиланням на правову позицію Верхового Суду, викладену у постанові від 24.07.2024 у справі № 520/2579/24, зазначають, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважають ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу просять залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
У додаткових поясненнях позивач зауважує, що відповідачем (ГУНП в Харківській області) ухвала Київського районного суду м. Харкова у справі № 953/2934/25 від 08 травня 2025 року в апеляційному порядку не оскаржувалася, що вказує на той факт, що відповідач погодився з висновками суду щодо розгляду цього спору у порядку адміністративного судочинства. Окрім того, оскільки спірні правовідносини виникли після закінчення досудового розслідування і закриття судом кримінального провадження, а саме починаючи з 28 грудня 2024 року, вони регулюються Законом від 01.12.1994 № 266/94-ВР та ст. 19 Закону України "Про звернення громадян".
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі за текстом - КАС України), частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. 
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 813/1596/18.
За приписами ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років". 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.
Таким чином до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Як убачається з матеріалів справи, 02.12.2024 Київський районний суд м. Харкова закрив кримінальне провадження 42021222040000017 від 15.04.2021, в рамках якого у позивача було вилучено системні блоки, жорсткі диски та відеокарти.
Вказаною ухвалою постановлено повернути речові докази, вилучені у кримінальному провадженні №42021222040000017 від 15.04.2021, володільцю - ОСОБА_1 .
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що станом на березень 2025 року майно не повернуто у повному обсязі.
Позивач 28.12.2024 прибув до дізнавача ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, буд. 30, для отримання свого майна, однак майна позивача не було у дізнавача, більш того не відповідала навіть кількість наявного майна та майна, вказаного в ухвалі суду від 02.12.2024 у справі № 643/11507/24.
13.04.2025 позивачем була направлена скарга, в якій він указав на порушення посадовими ГУНП в Харківській області чинного законодавства, яке полягало у викликах позивача для виконання відповідних дій (повернення майна, ознайомлення з фактом надіслання відповіді), відтак позивач був змушений відриватися від звичних занять, втрачаючи заробіток.
Листом за № 656822025 від 06.05.2025 Управління дізнання Національної поліції України повідомило позивача про те, що дізнавачем сектору дізнання Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021222040000017 від 15.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 (Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів) Кримінального кодексу України (далі – КК України). Нагляд за додержанням законів у ході проведення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва здійснює відповідний прокурор Салтівської окружної прокуратури міста Харкова. Досудове розслідування в указаному кримінальному провадженні завершено шляхом направлення до суду клопотання про його закриття на підставі пункту 31 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України). На цей час у визначеному законодавством України порядку прийняте рішення про закриття не скасовано. У зв`язку з цим роз`яснено, що статтею 303 (Рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження) КПК України передбачено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Відповідно до вимог статей 304-308 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду.
Також у зазначеному листі вказано, що за інформацією, наданою відділом дізнання ГУНП в Харківській області, встановлено, що на виконання ухвали Київського районного суду міста Харкова від 02.12.2024 у справі № 643/11507/24 (провадження № 1-кп/953/1157/24) позивача було запрошено до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області для отримання вказаного в ухвалі майна. 28.12.2024, прибувши до згаданого районного управління поліції, позивач відмовився отримувати вказане майно, про що написав власноручно свої заперечення в протоколі повернення майна. У зв`язку із цим 28.12.2024 дізнавачем винесено постанову про неможливість виконання згаданої ухвали суду, а копію направлено до Київського районного суду міста Харкова.
Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що предметом спору у цій справі є правомірність дій посадових осіб ГУНП в Харківській області з приводу неповернення позивачу майна, яке було тимчасово вилучено під час проведення обшуку в межах кримінального провадження № 42021222040000017 від 15.04.2021.
Згідно з ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на всій території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Відповідно до визначення, закріпленого в п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК України порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.
Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 131 КПК України тимчасове вилучення майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, порядок здійснення якого врегульовано главою 16 розділу ІІ КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, на досудовому провадженні може бути оскаржена, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно з ч. 2 цієї ж статті КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
При цьому згідно з ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, із посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.07.2024 у справі № 520/2579/24, дійшов висновку, що повернення тимчасово вилученого майна є процесуальною дією під час здійснення досудового розслідування в межах кримінального провадження, а тому орган досудового розслідування, вчиняючи пов`язані з поверненням тимчасово вилученого майна дії, виконує не владні управлінські функції, а процесуальні функції, що з огляду на пункт 7 частини першої статті 4 КАС України виключає можливість розгляду такого спору в адміністративній юрисдикції. Спір щодо таких дій повинен розглядатися за правилами кримінальної юрисдикції в порядку, передбаченому КПК України.
Стосовно порядку розгляду позовної вимоги щодо зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області вжити заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які були завдані позивачу в результаті ущемлення його прав власності на майно, яке не повернуто у відповідності ухвал суду, суд першої інстанції зауважив, що оскільки цей позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, то і вимоги позивача про відшкодування шкоди не можуть бути розглянуті адміністративним судом.
Так, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди позивачу пред`явлені до ГУНП в Харківській області у зв`язку із неповерненням тимчасово вилученого майна, а тому позовна вимога про відшкодування шкоди, якщо така і була спричинена позивачу, випливає із дій відповідача щодо розслідування кримінального провадження № 42021222040000017, і порядок відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування, повинен вирішуватись у порядку цивільного судочинства.
Разом із тим колегія суддів уважає помилковими в даному випадку посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.07.2024 у справі № 520/2579/24, оскільки ці висновки не є релевантними до обставин цієї справи.
Так, у справі № 520/2579/24 предметом спору була правомірність дій посадових осіб Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області з приводу неповернення ОСОБА_1 майна, яке було тимчасово вилучено під час проведення обшуку в межах кримінального провадження № 4202122040000017, яке на час розгляду справи № 520/2579/24 тривало.
У цій справі предметом спору є правомірність дій посадових осіб ГУНП в Харківській області з приводу неповернення позивачу майна, яке було тимчасово вилучено під час проведення обшуку в межах кримінального провадження № 42021222040000017, яке ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 закрито.
У випадках, коли на момент звернення особи зі скаргою на проведені у кримінальному провадженні процесуальні дії, які за правилами КПК України не підлягають окремому оскарженню і можуть перевірятися при розгляді судом кримінальної справи по суті, кримінальне провадження припинено на підставі визначеного законом процесуального рішення, розгляд таких скарг за правилами кримінального судочинства стає неможливим. Виключно в цьому разі, у зв`язку з відсутністю в особи альтернативного способу юридичного захисту, а також з урахуванням того, що в такій ситуації перевірка правомірності слідчих дій за іншою процедурою не може зашкодити реалізації завдань кримінального провадження, позов має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 826/12135/18 тощо.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.05.2025 у справі № 953/2934/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Харківській області про визнання дій, бездіяльності протиправними, витребування майна із чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди, було визначено юрисдикцію розгляду позовних вимог щодо перевірки правомірності слідчих дій у закритому кримінальному провадженні.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень вказана ухвала набрала законної сили 08.05.2025.
У зазначеному судовому рішенні суд зауважив, що у випадках, коли на момент звернення особи зі скаргою на проведені у кримінальному провадженні процесуальні дії, кримінальне провадження припинено на підставі визначеного законом процесуального рішення, розгляд таких скарг за правилами кримінального судочинства стає неможливим.
Виключно в цьому разі, у зв`язку з відсутністю в особи альтернативного способу юридичного захисту, а також з урахуванням того, що в такій ситуації перевірка правомірності слідчих дій за іншою процедурою не може зашкодити реалізації завдань кримінального провадження, позов має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.
Судове рішення від 08 травня 2025 року у справі № 953/2934/25 обґрунтовано роз`ясненнями рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6рп/2001, правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23.01.2019 у справі № 802/1335/17-а, від 13.11.2019 у справі № 420/516/19, від 26.02.2020 у справі № 520/1820/19, та підтримується практикою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі № П/811/1962/17, від 27.01.2020 у справі № 200/8729/19-а, від 14.04.2020 у справі № 826/12135/18. 
Окрім того, у позовній заяві позивач посилається на порушення відповідачем положень Закону України "Про звернення громадян".
Частина 6 ст. 12 КАС України конкретизує, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо, зокрема, оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, що додатково вказує на адміністративну юрисдикцію спорів, які виникли щодо порушення положень Закону України «Про звернення громадян».
Разом з цим суд першої інстанції не з`ясував підстави позову, зокрема те, що позивач посилається на порушення відповідачем приписів Закону України "Про звернення громадян".
Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції оскаржувану ухвалу прийнято передчасно, без надання оцінки кожній із заявлених позовних вимог.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до цього суду для продовження розгляду. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 у справі № 520/11283/25 - скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова