ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
17 листопада 2025 року
м. Харків
справа № 643/5729/25
провадження № 22-ц/818/4790/25  
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.
суддів: Пилипчук Н.П., Шабельнікова С.К.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - ОСОБА_2 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2025 року в складі судді Мельникової І.Д.,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.01.2014 шлюб між позивачем і ОСОБА_2 було розірвано. Їх син ОСОБА_4 залишився проживати з матір`ю. Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013 з позивача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 09.09.2013. Наприкінці 2019 позивач почав відчувати погіршення стану власного самопочуття. 02.02.2020 був уперше госпіталізований у Ревматологічне відділення КНР «Харківська міська лікарня № 8» Харківської міської ради у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Під час перебування в лікарні, у позивача було діагностовано небезпечну хворобу - «Реактивний поліартрит ФН ІІ ступеня». Задля мінімізації ризику втрати професійної здатності суглобів, позивач, уперше у житті  переніс цикл тривалого лікування. Починаючи з лютого 2020 за призначенням лікаря позивач змушений приймати низку препаратів, які мінімізують прояви хвороби. У першій половині 2024 стан здоров`я значно погіршився. 23.02.2024 його було госпіталізовано у Ревматологічне відділення КНР «Харківська міська лікарня №8» Харківської міської ради на стаціонарне лікування. З початку березня 2024 позивач змушений вживати ще більшу кількість призначених лікарем ліків через погіршення функціонального стану суглобів. 06.11.2024 позивача черговий раз було госпіталізовано у Ревматологічне відділення КНР «Харківська міська лікарня №8» Харківської міської ради на стаціонарне лікування і підтверджено діагноз «Недиференційований спондилоартрит, активність 1 ступеня, з ураженням крижово - клубових зчленувань: правобічний сакроіліт » з супутнім діагнозом «Поширений остеохондроз, спондильоз». На початку 2025 через незадовільний стан здоров`я знову перебував на стаціонарному лікуванні. За результатами лікування 28.03.2025 позивачу було встановлено діагноз «Недиференційований спондилоартрит» і визначено обов`язковість стаціонарного лікування не менше двох разів на рік. Окрім зазначеного, позивачу доводиться матеріально допомагати непрацездатному батькові - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який страждає на м?язову атрофію ніг і нижньої частини тулубу та має ІІ групу інвалідності.
Враховуючи викладене просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013 на користь ОСОБА_2 для утримання сина – ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/3 частки на 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Зменшено розмір аліментів, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття.
Рішення мотивоване тим, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження погіршення свого здоров`я та зміни матеріального стану, необхідність нести додаткові витрати на утримання батька, який є інвалідом ІІ групи, що потребує постійного стороннього догляду. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач не довів наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки жодних доказів, які б свідчили про погіршення свого матеріального стану не надав. Посилання позивача на те, що йому необхідно утримувати батька, не є безумовною підставою для зменшення визначених судом аліментів на утримання дитини. Суд не врахував інтересів дитини, на утримання якої стягуються аліменти. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013 з позивача стягнуто аліменти на утримання їхнього спільного з відповідачем сина – ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 09.09.2013.
Позивач зазначив, що він має ряд захворювань, що підтверджуються виписками із медичної картки стаціонарного хворого, та він вимушений купляти призначені лікарем ліки за власний кошт, і змушений витрачати грошові кошти на придбання ліків (Копія Виписки із медичної картки стаціонарного хворого N? 1140 від 18.02.2020 КНП «Харківська міська лікарня N? 8» Харківської міської ради, Копія Виписки із медичної картки стаціонарного хворого N? 1703 від 04.03.2024 КНП «Харківська міська лікарня N? 8» Харківської міської ради, Копія Виписки із медичної картки стаціонарного хворого N? 9417 від 15.11.2024 КНП «Харківська міська лікарня N? 8» Харківської міської ради ).
Крім того, позивач зазначив, що він матеріально допомагає своєму непрацездатному батькові - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який страждає на м`язову атрофію ніг і нижньої частини тулубу та має ІІ групу інвалідності, що підтверджується даними довідки до акта огляду МСЕК, що видається інваліду серія 10ААБ №181741.
Згідно довідок про доходи № № 346, 347 від 04.07.2025 загально з позивача стягнуто аліменти за період з січня 2024 року по грудень 2025 року у розмірі 83350,83 грн, з січня 2025 року по червень 2025 року у розмірі 46497,68 грн, розмір щомісячних платежів зі сплати аліментів коливався від 6000, 00 до 9000,00 грн (а.с.50-51).
Згідно з зазначеними довідками доходи позивача за 2024 рік становили: січень: 23 588,56 грн; лютий: 22 672,18 грн, березень: 17 885,36 грн, квітень: 26 777,74 грн, травень: 27 290,36 грн, червень: 25 310,40 грн, липень: 24 903,03 грн, серпень: 28 013,12 грн, вересень: 25 290,23 грн, жовтень: 27 409,83 грн, листопад: 19 492,15 грн, грудень: 29 064,75 грн. Загальна сума за 2024 рік: 298 697,71 грн. Середньомісячний дохід становить - 24891,48 грн. За січень-червень 2025 року: січень: 27 889,10 грн, лютий: 29 643,10 грн, березень: 15 842,96 грн, квітень: 28 713,01 грн, травень: 37 727,72 грн, червень: 33 491,14 грн. Загальна сума за 6 місяців 2025 року: 173 306,93 грн.
Доказів про доходи відповідачки матеріали справи не містять.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У розумінні статті 81 ЦПК України та вимог ст. 192 СК України позивач повинен  довести обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.
Судова колегія погоджується з висновком суду про доведеність зміни стану здоров`я позивача, а саме наявність у нього хронічної хвороби, що потребує постійного лікування та на утримання батька пенсійного віку, який є інвалідом ІІ групи, що є підставою для зменшення розміру раніше визначених аліментів. 
Визначений судом розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є об`єктивним з огляду на розмір його доходу та вимоги закону щодо розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Зазначений розмір відповідає встановленим у справі обставинам, наданим доказам та вимогам СК України. 
Законодавцем не встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину у вигляді фіксованої частки від доходу платника аліментів. Такий розмір визначений у вигляді 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім того, враховуючи розмір аліментів, які сплачував ОСОБА_1 впродовж останнього року, зменшення частки з 1\3 до 1\4 не призведе до суттєвого погіршення майнового стану відповідача, а розмір щомісячного платежу буде значно перевищувати м інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину. 
Відповідно до законів України про Державний бюджет на 2025 рік прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років дорівнює 3196 грн, а 1/4 частка доходу відповідача, виходячи з даних довідки про його доходи, перебільшує зазначений розмір не менш як у два рази.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для скасування рішення суду.
Висновок суду про наявність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                 О.Ю.Тичкова

Судді:         Н.П. Пилипчук

                                                                               С.К. Шабельніков