П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/6221/21	

 	                            Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О. І.                                      Місце ухвалення рішення:  м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення з 05 грудня 2018 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді до 78 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 05 грудня 2018 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
28.08.2025 р. від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, яка мотивована тим, що на виконання рішення суду від 30.06.2021 р. у справі № 420/6221/21 відповідач виплачував позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди судді. Однак, після виконання рішення суду від 27.01.2025 р. у справі № 420/36042/24 з 11.04.2025 р. відповідна доплата нараховується та виплачується, виходячи із розміру 78 % суддівської винагороди судді. На підставі наведеного, позивач вважає, що рішення суду в даній справі не виконано в повному обсязі. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року відмовлено в задоволені заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржено її до суду апеляційної інстанції.
В своїй апеляційній скарзі, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року у справі № 420/6221/21, та встановити нове рішення - про задоволення заяви та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення № 420/6221/21 та зобов`язати боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати звіт про виконання судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від ЗО червня 2021 року у справі № 420/6221/21 у виконавчому провадженні ВП № 78446518 (ідентифікатор доступу 511Б558Г4АДЕ).
В своїй скарзі апелянт зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області починаючи з 11 квітня 2025 року безпідставно припинило виконувати судове рішення у справі № 420/6221/21 в частині зобов`язання виплачувати довічне утримання у розмірі 90% суддівської винагороди та замість встановленого судовим рішенням почало виплачувати лише 78%.
Починаючи з 11 квітня 2025 року по теперішній час йому виплачується довічне утримання лише у розмірі 78%, що не відповідає встановленому у рішенні № 420/6221/21
Посилання окружного суду в ухвалі на те, що у справі № 420/6221/21 відповідач зменшив вказаний відсоток на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 року у справі № 420/36042/24, що виходить поза межі спору в даній справі - є безпідставним. У рішенні по справі № 420/36042/24 та у виконанні цього рішення не йдеться про розмір відсоткового показника довічного утримання.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що 11.04.2025 р. відповідач зменшив вказаний відсоток на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 р. у справі № 420/36042/24, що виходить поза межі спору в даній справі, а тому прийшов висновку, що  в даному випадку між сторонами виникли нові правовідносини, з підстав, які не досліджувались судом при ухваленні рішення від 30.06.2021 р. 
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 1  статті 129-1 Конституції України  передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Приписами  статті 14 КАС України  передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до  статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до частини 1  статті 372 КАС України  у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Статтею 382 КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до частин 1 та 2 вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу викладених норм вбачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення та його прийняття, а в разі неприйняття судом звіту про виконання рішення суду або неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та/або накладенням штрафу.
Крім того, відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 р. у справі № 420/6221/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 05 грудня 2018 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 05.10.2021 року та добровільно виконано відповідачем.
Позивач вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області починаючи з 11 квітня 2025 року безпідставно припинило виконувати це судове рішення у частині зобов`язання виплачувати довічне утримання у розмірі 90% суддівської винагороди та замість встановленого судовим рішенням почало виплачувати лише 78%.
Водночас, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 р. у справі № 420/36042/24, яке набрало законної сили 01.04.2025 р., визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.11.2024 р. щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідок Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.11.2024 р. № 06-29/48/2024 станом на 01.01.2021 р., починаючи з 01.01.2021 р., № 06-29/49/2024 р. станом на 01.01.2022 р., починаючи з 01.01.2022 р., № 06-29/49/2024 станом на 01.01.2023 р., починаючи з 01.01.2023 р., № 06-29/50/2024 станом на 01.01.2024 р., починаючи з 01.01.2024 р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідок Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.11.2024 р. № 06-29/48/2024 станом на 01.01.2021 р., починаючи з 01.01.2021 р., № 06-29/49/2024 станом на 01.01.2022 р., починаючи з 01.01.2022 р., № 06-29/49/2024 станом на 01.01.2023 р., починаючи з 01.01.2023, № 06-29/50/2024 станом на 01.01.2024 р., починаючи з 01.01.2024 р., з врахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Тобто, 11.04.2025 р. відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на виконання вищезазначеного рішення суду та під час цього перерахунку зменшив відсоток суддівської винагороди судді, який використовується для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що це виходить поза межі спору в даній справі. 
Апелянт зазначає, що у рішенні по справі № 420/36042/24 та у виконанні цього рішення не йдеться про розмір відсоткового показника довічного утримання.
Натомість колегія суддів, дослідивши рішення у справі № 420/36042/24, встановлено, що позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, встановлених в залежності від 40 років роботи на посаді судді задоволенню не підлягає як передчасна, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, що спростовує доводи апелянта.
При цьому, позивачем рішення суду в цій частині не оскаржено.
Отже, в даному випадку між сторонами виникли нові правовідносини, що вірно зазначено судом першої інстанції.
За наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку  статті 382 КАС України.
Поміж тим, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.09.2023 у справі «Статівка проти України» (заява № 64305/12) зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні перешкоджати здійсненню цього права у спосіб або такою мірою, за яких буде порушена його суть. Вони повинні переслідувати законну мету, і має існувати розумна пропорційність між застосовними засобами та метою, якої прагнуть досягти.
Також ЄСПЛ зазначив, що зацікавлені сторони мають розраховувати на застосування таких норм. Проте відповідні норми або їх застосування не повинні перешкоджати використанню сторонами у справі доступних засобів юридичного захисту (див. рішення у справах «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 22 і 23, від 28.03.2006, та «Кравченко проти України» (Kravchenko v. Ukraine), заява № 46673/06, пункти 41 і 42, від 30.06.2016).
Відтак, доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів.  
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення виготовлений  21 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова