Ухвала
 
25 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/57382/20
провадження № 61-2476св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції охорони, третя особа - Первинна профспілкова організація працівників Департаменту поліції охорони, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
 
за касаційною скаргою Департаменту поліції охорони на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту поліції охорони                       від 23 листопада 2020 року № 26- о/с щодо її звільнення; поновити її на посаді провідного фахівця відділу правового забезпечення Департаменту поліції охорони; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 22 червня 2022 року                                  в задоволенні позову відмовив.
 
Київський апеляційний суд постановою від 20 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року - без змін.
 
Верховний Суд постановою від 20 березня 2024 року касаційну скаргу                  ОСОБА_1 задовольни частково. Скасував постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 01 липня 2024 року позов задовольнив. Скасував наказ Департаменту поліції охорони від 23 листопада 2020 року № 260 о/с. Поновив ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця відділу правового забезпечення Департаменту поліції охорони з 23 листопада 2020 року. Стягнув з Департаменту поліції охорони на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 875 111,16 грн, суми розраховані без відрахування податків та платежів. Допустив негайне виконання рішення суду                   в частині поновлення на роботі та стягнення середнього місячного заробітку. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Київський апеляційний суд постановою від 05 лютого 2025 року апеляційну скаргу Департаменту поліції охорони залишив без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року - без змін.
 
У касаційній скарзі Департамент поліції охорони, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано  її матеріали  із суду першої інстанції.
 
16 червня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених              у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права  у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судами норм матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції                        в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
 
Такий  випадок  передбачено  у частині  тринадцятій статті 7 ЦПК України,  згідно             з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження                       за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
 
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
 
Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. 
 
Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів. 
 
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, 252, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції охорони, третя особа - Первинна профспілкова організація працівників Департаменту поліції охорони, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Департаменту поліції охорони на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
 
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                   А. Ю. Зайцев
 
                                                                                               Є. В. Коротенко
 
                                                                                               М. Ю. Тітов