ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" серпня 2025 р.           Справа№ 910/8189/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Ткаченка Б.О. 
 
при секретарі судового засідання: Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін:
від позивача: Заворотнюк М.С. (в залі суду);
від відповідача: не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином;
від третьої особи: Павличенко С.С. (поза межами приміщення суду);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє»
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025, повний текст рішення складено 20.01.2025
у справі № 910/8189/24 (суддя Андреїшина І.О.)
за позовом   Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкінська 31-А»
до   Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє»
третя особа,       яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дантеус»
про   витребування майна, ціна позову 3 000 000,00 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкінська 31-А» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» про витребування у відповідача нерухомого майна з наступними характеристиками: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 323688880000; тип об`єкта: група нежитлових приміщень № 47 в літ. «А», об`єкт житлової; нерухомості: Ні; опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 235.5 адреса: м. Київ, вулиця Чикаленка Євгена, будинок 31.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 позов задоволено повністю. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРДЬЄ»       на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкінська 31-А»       нерухоме майно з наступними характеристиками: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 323688880000; Тип об`єкта: група нежитлових приміщень №47 в літ. «А», об`єкт житлової нерухомості: ні; Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 235,5; Адреса: м.Київ, вулиця Чикаленка Євгена, будинок 31. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРДЬЄ» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкінська 31-А» витрати зі сплати судового збору у розмірі 45 000 грн 00 коп.
Узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2025       у справі № 910/8189/24, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердьє» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025р. у справі №   910/8189/24 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що при придбанні нежилих приміщень з №1 по №13 (група приміщень №47) будинку № 31 літ. «А» по вул. Чикаленка (колишня назва вулиця Пушкінська) у м. Києві в державному реєстрі речових прав були відсутні жодні обтяження вказаного нерухомого майна, а отже ТОВ «БЕРДЬЄ» не знало та не могла знати про наявні спори ОСББ «ПУШКІНСЬКА 31-А» щодо вказаного нерухомого майна.
Скаржник зазначає про те, що встановлені судовим рішенням (а саме рішенням Господарського суду м. Києва від 02.08.2023р. у справі №910/6996/22) обставини того, що нежилі приміщення з №1 по №13 (група приміщень №47) будинку №31 літ. «А» по вул. Чикаленка (колишня назва вулиця Пушкінська) у м. Києві знаходяться у тому самому будинку 31-А в якому зареєстровано ОСББ «Пушкінська 31-А» - в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають повторному доказуванню.
Також скаржник зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердье» придбано спірні нежилі приміщення з №1 по №13 (група приміщень №47) будинку №31 літ. «А» по вул. Чикаленка (колишня назва вулиця Пушкінська) у м. Києві, на підставі оплатного договору купівлі-продажу нежилих приміщень №1417 від 22.09.2022 року, та на момент розгляду даної справи саме ТОВ «Бердье» є власником та останнім набувачем спірного майна.
Скаржник вказує на те, що як встановлено судом та зазначалось раніше, спірне майно - нежилі приміщення з №1 по №13 (група приміщень №47) було неодноразово відчужено, зокрема, на підставі договору іпотеки від 21.07.2009 №1622, укладеного між ТОВ «Трігліф» та ПАТ «Перший український міжнародний банк» (який є правонаступником ЗАТ «Донгорбанк»), на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 02.06.2016, на підставі акту прийому-передачі не грошового внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дантеус» від 22.08.2016 року, а також на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 22.09.2022 року №1417, укладеного між ТОВ «Дантеус» та ТОВ «Бердье». При цьому, оскільки договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 27.11.2007 було визнано недійсним в судовому порядку при розгляді справи № 910/27287/14, то у даному випадку необхідність визнання недійсними всіх наступних правочинів щодо відчуження спірного майна (нежилі приміщення з № 1 по № 13 (група приміщень №47) будинку №31 літ. «А» по вул. Чикаленка (колишня назва вулиця Пушкінська) у м. Києві), які були вчинені після недійсного правочину, відсутня, в той же час, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Скаржник вважає, що необхідно з`ясувати, з якого моменту у ОСББ «ПУШКІНСЬКА 31-А» виникло право на звернення до суду з віндікаційним позовом про витребування з незаконного володіння ТОВ «ДАНТЕУС» на свою користь нежилих приміщень. З матеріалів справи вбачається, що станом на 2013р. ОСББ «ПУШКІНСЬКА 31-А» було обізнано про вибуття із своєї власності нежилих приміщень (що підтверджується рішенням суду по справі №910/2358/13, водночас, ТОВ «ДАНТЕУС» набув у власність нежилі приміщення 23.08.2016.
На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно не застосував положення про позовну давність.
 Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що на момент укладення договору майно перебувало у спорі і Відповідач, як належний сумлінний та незалежний від продавця, суб`єкт мав та повинен був вжити заходів щодо охорони своїх інтересів, в тому числі і не лише, проаналізувати наявність спору щодо вказаного майна, поцікавитись що фактичний та юридичний стан майна (оглянути, ознайомитись з розміром плати за користування - квартирна плата, на чиєму балансі перебуває майно, хто управляє вказаним майном і т.д.). Діючи без належної обачності, покупець цим самим бере на себе усі ризики щодо поінформованості про наявні спори щодо майна, про законність набуття/припинення прав на вказане майно у продавця.
На думку позивача, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що рішенням суду першої інстанції йому завдані збитки та відбулось порушення приписів Конвенції про захист прав та основоположних свобод щодо захисту права власності суперечить поведінці відповідача: останній не вжив належних заходів до захисту своїх прав під час укладення договору та не забезпечив захисту своїх прав та інтересів під час розгляду справи № 910/6996/22 - з власної волі здійснив оплату (хоча даний факт відповідачем не підтверджено і тому факт проведення розрахунку за майно не встановлено, а, отже, не встановлено факту завдання збитків).
Позивач зазначає, що сам по собі факт добросовісності придбання майна не є безумовною підставою для виникнення права власності у такої особи. Так, зокрема, відповідно до приписів ст. 330 ЦК України: « 1. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.» Відповідач у справі не заперечує того факту, що продавець майна - ТОВ «ДАНТЕУС» не мав права на продаж спірного майна, оскільки не був його власником. В той же час, відповідно до т. 388 ЦК України передбачено: « 1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.» Як встановлено судовими інстанція у справі № 910/23587/13, №   910/6996/22 та №2610/14681/2012, майно на підставі незаконного (скасованого) рішення органу місцевої влади(Департамент комунальної власності Київської міської ради) було оформлено як окреме приміщення (вилучено з загальної власності) - тобто вибуття з власності позивача відбулось поза його волею іншим шляхом (п. 3 ч 1 ст. 388 ЦК України). Надалі між позивачем та іншими набувачами жодних документів про передачу прав на майно не відбувалося. З врахуванням викладеного спірне майно може бути витребувано у ТОВ «БЕРДЬЄ» не залежно від того чи є він добросовісним набувачем.
Також позивач зазначає про те, що ТОВ «БЕРДЬЄ» набуло право власності лише 22.09.2022. Пред`явити вимогу до вказаної особи позивач у справі мав можливість виключно після набуття володіння особою, оскільки саме на витребування з незаконного Володіння спрямований віндикаційний позов. Той факт, що ТОВ «ДАНТЕУС» продало в період спору з метою уникнення відповідальності, а ТОВ «БЕРДЬЄ» без належної оцінки юридичного та фактичного стану майна придбало таке майно свідчить про наявність факту спроби уникнення відповідальності по суду через зловживання механізмом продажу та зміни володільця майном.
Узагальнені доводи письмового пояснення
Фактично, доводи письмового пояснення позивача, поданого до суду 28.05.2025, є ідентичними доводам, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

02.06.2025 ТОВ «Дантеус» подало до суду заяву, в якій зазначив, що ТОВ «ДАНТЕУС» набув у власність нежилі приміщення 23.08.2016. Використання ТОВ «ДАНТЕУС» приміщень із вказаного часу підтверджує договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № Е-16-01051 від 01.09.2016р., за яким виконавець забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: вул. Пушкінська, буд. 31-а, нежитлові приміщення № 1-13 (гп № 47), а також утримання будинку та прибудинкової території, а споживач відшкодовує витрати виконавця на виконання вказаних робіт (послуг) пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих виконавцем за цим договором. З огляду на статутну діяльність ОСББ «ПУШКІНСЬКА 31-А» обставина набуття у власність нерухомого майна в будинку не могла не бути відома ОСББ «ПУШКІНСЬКА 31-А».
Також у поданій заяві ТОВ «Дантеус» просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/8189/24 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

04.06.2025 позивачем до суду подано заяву про відхилення заяви про застосування строків позовної давності у справі № 910/8189/24, в якій позивач зазначив про те, що скаржник (він же заявник заяви про застосування строків позовної давності) подає заяву про застосування строків позовної давності у суді апеляційної інстанції, тобто після постановлення рішення по суті. Таким чином, вказана заява не може бути подана відповідачем та повинна бути відхилена, як така, що подана з порушенням норм чинного законодавства та не може розглядатись в під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Позивач вказав на те, що стверджуючи про фактичне використання приміщення Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНТЕУС», ТОВ «БЕРДЬЄ», по перше, не надає жодних доказів (та й не має права на стадії апеляційного провадження), по друге, не є учасником вказаних відносин і тому не має права надавати такі документи не є їх законним володільцем. Окрім того, якщо ТОВ «БЕРДЬЄ» не є пов`язаною з ТОВ «ДАНТЕУС» особою, то яким чином, вона може підтверджувати фактичні обставини, про які до залучення до участі в справі №910/9669/22, вона за умовами добросовісності набуття права власності у ТОВ «ДАНТЕУС» не могла (як сама особа стверджує) знати. Така поведінка містить ознаки суперечливої поведінки, що обмежує право на захист та викликає сумнів щодо добросовісності набувача. Відповідач у справі ТОВ «БЕРДЬЄ» є набувачем після ТОВ «ДАНТЕУС», що набуте вказаними особами за результатами визнаних недійсними документів. Таким чином, оскарження первинного набуття права власності у ланцюжку послідовних переходів права власності до ТОВ «БЕРДЬЄ» скасовано. Таким чином, усі наступні набувачі, втому числі ТОВ «ДАНТЕУС» та ТОВ «БЕРДЬЄ» не могли набути права власності, оскільки таке право не передавалось на підставі документів, що між ними було оформлено: оскільки суди встановили, що первинний відчужувач не мав права власності (в наслідок встановлення факту незаконного набуття), то, відповідно, він не міг передати таке право іншим особам - «ніхто не може передати більше прав ніж має сам» («Nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet» - постанова КГС ВС від 08.11.2023 № 903/255/23). Таким чином, застосовуючи вказаний принцип і сформовано практику ВС щодо відсутності потреби визнання недійсними а отже і застосування строків для проміжних набувачів спірного об`єкту.
Позивач зазначає про те, що в постанові ВП ВС від 14.11.2018 у справі №   183/1617/16 зазначено: « 72. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.». Тобто кожна особа може просити про застосування строку позовної давності лише щодо себе. Власне тому у справах про витребуванням майна залучається первинний незаконний набувач (для визнання незаконним такого набуття в черзі наступного набуття) та останній володілець - для витребування в нього такого майна.

25.08.2025 відповідачем подані до суду письмові пояснення, які були залишені без розгляду згідно із протокольною ухвалою від 26.08.2025.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/8189/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» на рішення       Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/8189/24    залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:
- докази сплати судового збору у розмірі 54   000,00 грн.
18.02.2025 від скаржника (через систему «Електронний суд») надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжну інструкцію № 2 від 17.02.2025, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 54   000,00 грн.
Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» на рішення       Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі №   910/8189/24. Призначено справу № 910/8189/24 до розгляду у судовому засіданні 25.03.2025.
24.03.2025 відповідачем до суду надано клопотання про відхилення відзиву, оскільки відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ДАНТЕУС» не надсилався (доказів протилежного ОСББ «Пушкінська 31-А» не надано), незважаючи на наявність у ТОВ «ДАНТЕУС» електронного кабінету в системі Електронний суд, більш того, ОСББ «Пушкінська 31-А» взагалі не зазначило у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ДАНТЕУС» як учасника справа.
Розглянувши подане клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що підстави для його задоволення відсутні, оскільки до відзиву додано квитанцію №   2849009 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС ТОВ «Бердьє», а не зазначення ТОВ «ДАНТЕУС», як учасника справи, як підстава для відхилення відзиву, на думку колегії суддів, є надмірним формалізмом.
24.03.2025 (через систему «Електронний суд») від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим,    що у зв`язку із інфікованою хворобою та через тяжке самопочуття, директор ТОВ «БЕРДЬЄ» Шубін М.М. перебуває на лікуванні, що унеможливлює його прибуття до Північного апеляційного господарського суду для участі 25.03.2025 об 11 год. 40хв. у справі № 910/8189/24. Іншого представника з відповідними повноваженнями з метою його направлення для участі у судовому засіданні немає.
На підставі ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» про відкладення розгляду справи № 910/8189/24. Відкладено розгляд справи № 910/8189/24 за апеляційною скаргою    Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 на 29.04.2025, а ухвалою від 29.04.2025 оголошено перерву у розгляді справи № 910/8189/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 до 03.06.2025.
03.06.2025 (через «Електронний суд») до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дантеус» надійшло клопотання про відкладення, у зв`язку із    зв`язку із різким погіршенням самопочуття представника через харчове отруєння.
03.06.2025 (через «Електронний суд») до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» у зв`язку із раптовим погіршенням стану здоров`я матері представника , яка є особою похилого віку та за якою я здійснюю постійний догляд, директор ТОВ «БЕРДЬЄ» Шубін М.М., я чекає лікарів для з`ясування необхідності госпіталізації моєї матері. Указане, унеможливлює його прибуття до Північного апеляційного господарського суду для участі 03.06.2025 у справі № 910/8189/24.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 оголошено перерву у розгляді справи № 910/8189/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 до 10.06.2025.
10.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду (через систему «Електронний Суд») від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» надійшла заява про відвід.
Відвід мотивовано тим, що з моменту надходження апеляційної скарги до суду було призначено низку судових засідань, однак більшість з них не відбулася з різних причин, у тому числі - з ініціативи суду. Станом на дату подання цього клопотання справа не розглянута по суті, апеляційне провадження фактично затягнуте, що позбавляє сторони права на розгляд справи у розумні строки, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Незважаючи на те, що відкладення засідань можуть мати об`єктивні причини, їхня кількість та регулярність створюють у сторони враження систематичної процесуальної затримки. Така ситуація унеможливлює реалізацію процесуальних прав і породжує сумнів у неупередженості та ефективності складу суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 визнано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» про відвід суддів Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г., Ткаченка Б.О. від розгляду справи №910/8189/24 необґрунтованою. Матеріали справи №910/8189/24 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою щодо розгляду заяви про відвід судді, відповідно до положень       ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» про відвід суддів Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г., Ткаченка Б.О. від розгляду справи №910/8189/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» про відвід суддів Гаврилюка О.М. (головуючий), суддів: Майданевича А.Г., Ткаченка Б.О.   у справі №   910/8189/24.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/8189/24 на 01.07.2025.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Гаврилюка О.М., який є суддею-доповідачем, та перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці,    розгляд справи призначений на 01.07.2025 не відбувся.
З огляду на вихід суддів Гаврилюка О.М. з лікарняного та Ткаченка Б.О. з відпустки, з метою здійснення подальшого розгляду апеляційної скарги визначеним складом суду та враховуючи перебування колегії суддів у період із 14.07.2025 по 27.07.2025 у відпустці, призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі №   910/8189/24 на 26.08.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 задоволено заяву Товариства    з обмеженою відповідальністю «Дантеус» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що 09.06.2025 відповідачем подано заяву про апеляційний розгляд справи № 910/8189/24 колегією суддів у складі п`яти суддів, однак, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення у зв`язку із відсутністю правових підстав для такого розгляду.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, тимчасові непрацездатності суддів, клопотання учасників справи про відкладення розгляду справи, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/8189/24 розглядалась протягом розумного строку.
Явка учасників справи та позиції учасників справи
Представник третьої особи у судовому засіданні 26.08.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/8189/24 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
Представник позивача у судовому засіданні 26.08.2025 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/8189/24 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вбачається із матеріалів справи, 09.09.2008 за рішенням співвласників приміщень у житловому будинку по вулиці Пушкінська, 31-а (змінена в 2023 році на Євгена Чикаленка), в місті Києві створено об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку «Пушкінська 31-А» (далі - позивач), про що було зроблено запит в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб 30.09.2008, №   10741200000031467.
Згідно із п. 2.2, 2.6 статуту ОСББ «Пушкінська 31-А» передбачено, що одним з завдань об`єднання є забезпечення прав власників приміщень будинку на володіння та користування спільним майном. Також передбачено обов`язок позивача забезпечувати дотримання інтересів усіх членів об`єднання при встановленні умов і порядку володіння користування і розпорядження спільною власністю.
Позивач у позовній заяві зазначає, що нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, які знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Пушкінська, 31 (літера А), належать до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, тобто, його співвласниками є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.
Водночас, позивач стверджує,    що в квітні 2020 року невідомими особами було розпочато проведення ремонту в підвальному приміщенні будинку по вулиці Пушкінська, 31-а, що перебуває в управлінні ОСББ «Пушкінська 31-А», зокрема, позивачу стало відомо що дії щодо вказаного нерухомого майна здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю «Дантеус»    (далі - відповідач).
Позивач у позовній заяві наголошує, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.05.2020 року № 209018533 вбачається, що позивач є власником об`єкту нерухомого майна «нежилі приміщення з № 1 по № 13 (група приміщень № 47) в літ. А, об`єкт житлової нерухомості: Ні» за адресою «м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 31».
Як вбачається зі змісту вказаного документу, особа власником майна за іншою адресою - не «Пушкінська, будинок 31-а», а «Пушкінська, будинок 31».
Таким чином, позивач зазначає, що здійснення будь-якого ремонту у вказаному приміщенні є захопленням нерухомого майна, і таке захоплення стало результатом внесення недостовірних відомостей до державного реєстру прав в частині адреси об`єкта права власності.
Так, з метою з`ясування обставин щодо об`єкту нерухомого майна, яке нібито перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Дантеус», позивачем були направлені запити:
- на адресу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», яким надано відповідь від 04.06.2020 № 07, з якої вбачається, що у господарському віданні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» будинок № 31 на вулиці Пушкінській не перебуває. З огляду на те, що вказана компанія створена КМДА саме з метою обслуговування житлових будинку Шевченківському району та відповідно до рішення про створення на баланс підприємства передано усі житлові та нежитлову об`єкти та будинки, відсутність об`єкту на обслуговування вказаної компанії свідчить, що об`єкт нерухомого майна за адресою м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 31 взагалі відсутній;
- на адресу Київмістобудування Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яким надано відповідь від 23.06.2020 за № 055-6850 та зазначено, що у реєстрі адрес зафіксовані п`ятиповерховий фасадний житловий будинок з № 31-а на вулиці Пушкінська. А також внутриквартальні житлові будинки з № 31-Б та 31-В на вулиці Пушкінська у Шевченківському районі. У реєстрі адрес відсутні відомості про житловий будинок з № 31 на вул. Пушкінська.
Так, позивач стверджує, що ТОВ «Дантеус» незаконно захопило об`єкту нерухомого майна, що є спільною власністю мешканців будинку по вулиці Пушкінська, 31-а.
Водночас, як вбачається зі змісту Інформації з держаного реєстру прав, відповідач у справі набув право власності на майно на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2022, укладеного з ТОВ «Дантеус».
Таким чином, станом на сьогоднішній момент володільцем майна є ТОВ «Бердьє», тобто, відповідач у справі.
Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що ефективним способом захисту своїх порушених прав, відповідно до приписів чинного законодавства, є пред`явлення вимоги про витребування майна від останнього володільця майном - Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє».
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Отже, у відповідності до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.
За приписами статті 181 цього ж Кодексу до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що, ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90), від 20.06.2023 у справі № 362/2707/19).
Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67); від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 92)).
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого володіння суд витребує це майно від відповідача, який незаконно ним володіє, на користь позбавленого володіння позивача-власника. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справах № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 68), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 38)), незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387, 388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212 - 1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 96).
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовну презумпцію права власності такої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).
З урахуванням положень статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 та постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 910/8298/21, від 25.07.2023 у справі №   914/106/22.
У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин в іншій судовій справі, зокрема, не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 915/690/19, від 09.02.2023 у справі № 904/4140/21, від 21.03.2023 у справі № 925/1288/20, від 25.07.2023 у справі № 917/1058/22.
Тобто, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 та постановах Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 910/9990/21, від 30.08.2023 у справі № 909/171/21, від 30.11.2022 у справі №   906/779/21.
Як вже зазначалось, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.05.2020 року № 209018533 вбачається, що позивач є власником об`єкту нерухомого майна «нежилі приміщення з № 1 по № 13 (група приміщень № 47) в літ. А, об`єкт житлової нерухомості: Ні, за адресою «м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 31».
Відповідно до п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні катери та інші технічні приміщення).
В п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» також зазначено, що допоміжними приміщеннями слід вважати приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Відповідно до висновку №12-10/278-12 від 29.10.2012 експертного будівельно-технічного дослідження Державного підприємства «Київська обласна багатопрофільна лабораторія», в тому числі, підвальні приміщення з № 1 - 13, (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд.31 (літера А), не є житловими. За наявними в них загальнобудинковими інженерними мережами холодного та гарячого водопостачання, каналізації та центрального опалення, розміщеними вузлами керування, водомірним вузлом, приладами контролю, які забезпечують санітарно-гігієнічні умови і безпечну експлуатацію квартир, а також за наявними приміщеннями, які задовольняють побутові потреби мешканців квартир, вказані підвальні приміщення є допоміжними приміщеннями даного будинку.
Таким чином,  нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 31 (літера А), належать до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, тобто, його співвласниками є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що з наведеного вбачається, що нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 31 (літера А), є власністю позивача, якою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкінська 31-А» має право володіти, користуватися та розпоряджатися відповідно до мети своєї діяльності.
Водночас, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.05.2020 року № 209018533 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дантеус» є власником об`єкту нерухомого майна «нежилі приміщення з № 1 по № 13 (група приміщень № 47) в літ. А, об`єкт житлової нерухомості: Ні, за адресою «м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 31».
Із відповіді Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» від 04.06.2020 № 07, з якої вбачається, що у господарському віданні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» будинок № 31 на вулиці Пушкінській не перебуває. З огляду на те, що вказана компанія створена КМДА саме з метою обслуговування житлових будинку Шевченківському району та відповідно до рішення про створення на баланс підприємства передано усі житлові та нежитлову об`єкти та будинки, відсутність об`єкту на обслуговування вказаної компанії свідчить, що об`єкт нерухомого майна за адресою м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 31 взагалі відсутній.
Відповідно до листа Київмістобудування Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.06.2020 за № 055-6850 у реєстрі адрес зафіксовані п`ятиповерховий фасадний житловий будинок з № 31-а на вулиці Пушкінська. А також внутриквартальні житлові будинки з № 31-Б та 31-В на вулиці Пушкінська у Шевченківському районі. Водночас, у реєстрі адрес відсутні відомості про житловий будинок з № 31 на вул. Пушкінська». Виходячи зі змісту вказаного документу також вбачається, що житловий будинок з адресою Пушкінська, 31 також відсутній.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, третя особа є  власником майна за іншою адресою - не «Пушкінська, будинок 31-а», а «Пушкінська, будинок 31». Таким чином, здійснення будь-якого ремонту у вказаному приміщенні є захопленням нерухомого майна. Таке захоплення стало результатом внесення недостовірних відомостей до державного реєстру прав в частині адреси об`єкта права власності.
Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі набув право власності на майно на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2022, укладеного між ТОВ «Дантеус» та ТОВ «Бердьє» (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Номер інформаційної довідки:373083549, дата, час формування: 05.04.2024 16:14:07).
Тобто, станом на день ухвалення рішення у даній справі володільцем майна є ТОВ «Бердьє», відповідач у справі.
Власник із дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Отже, у разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності, тому задоволення вимог щодо скасування записів про право власності не є потрібним для захисту порушених прав позивача.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021, у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02.02.2021, у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22.06.2021 та у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема, про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66)).
Так, судом встановлено, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкінська 31-А» у 2015 році зверталось до Господарського суду м. Києва   з позовом до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Шевченківської районної у місті Києва ради, м.Київ та Товариства з обмеженою відповідальністю «Трігліф» про:
- визнання незаконним додатку №1 до Рішення №251 від 21.06.2007р. Шевченківської районної у м. Києві ради «Про приватизацію об`єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва» із змінами, внесеними п.2.7.1 Рішення №274 від 30.08.2007р. Шевченківської районної у м. Києві ради «Про внесення змін до деяких рішень Шевченківської районної у м. Києві ради з питань приватизації об`єктів комунальної власності», в частині включення до переліку об`єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення по вул. Пушкінській, 31 (літ.А) в м. Києві площею 225,6 кв.м на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей-Сяйво»;
- визнання незаконним та скасування Наказу №1348-В від 24.10.2007р. Головного Управління комунальної власності м. Києва «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна»;
- витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Трігліф» нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, які представляють собою підвальне приміщення (підвал) багатоквартирного житлового будинку,   що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд.31 (літера А).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі №910/23587/13, яке набрало законної сили 07.08.2015, задоволено позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкінська 31-А» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трігліф»; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Трігліф» на користь співвласників багатоквартирного будинку по вул. Пушкінська, буд.31-А у м. Києві нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №47) загальною площею 225,60 кв.м, які представляють собою підвальне приміщення (підвал) багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 31 (літера А).
Товариство з обмеженою відповідальністю «Трігліф» було створено 06.12.2004, директором товариства є Гладченко Володимир Борисович.
У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дантеус» створено 22.08.2016, засновником, кінцевим бенефіціарним власником та директором товариства є Гладченко Володимир Борисович.
Вищевказані обставини свідчать про те, що чергове захоплення об`єкту нерухомого майна здійснено тією ж особою, що й в 2015 році. При цьому вказана особа знала правовий статус майна, розуміла що вчиняє незаконні дії, однак з використанням банківських установ, з залученням приватних нотаріусів отримала рішення, відповідно до якого заволоділа майном з особистою корисною метою.
При цьому, такі дії особи носять систематичний характер та порушують не лише право власності, але й діючі будівельні норми, що в умовах житлового характеру будівлі матиме тяжкі наслідки в результаті порушення будівельних норм при проведенні ремонтних робіт.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння співвласників житлового будинку на м. Київ, вул. Пушкінська, буд.31 (літера А) поза їх волею, доказів які підтверджували б законні підстави для реєстрації за ТОВ «Дантеус», а в подальшому ТОВ «Бердьє» права власності, відповідач не надав, наявні правові підстави для витребування спірного нерухомого майна із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє».
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22)).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на те, що матеріалами справи встановлено, що доказів які підтверджували б законні підстави для реєстрації за ТОВ «Дантеус», а в подальшому ТОВ «Бердьє» права власності, відповідачем не надано, погоджується із висновком господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі №   910/8189/24, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що у справах № 910/23587/13, №   910/6996/22 та №2610/14681/2012 встановлено, що майно на підставі незаконного (скасованого) рішення органу місцевої влади (Департамент комунальної власності Київської міської ради) було оформлено як окреме приміщення (вилучено з загальної власності) - тобто вибуття з власності позивача відбулось поза його волею іншим шляхом (п. 3 ч 1 ст. 388 ЦК України). Надалі між позивачем та іншими набувачами жодних документів про передачу прав на майно не відбувалося.
Щодо застосування позовної давності, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що ТОВ «БЕРДЬЄ» набуло право власності 22.09.2022, отже пред`явити вимогу до вказаної особи позивач у справі мав можливість виключно після набуття володіння особою, оскільки саме на витребування з незаконного володіння спрямований віндикаційний позов.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/8189/24, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/8189/24, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі №   910/8189/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/8189/24 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
   Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердьє» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/8189/24  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі № 910/8189/24 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу 910/8189/24 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Постанова підписана 30.09.2025.

Головуючий суддя                                                                      О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                Б.О. Ткаченко