ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025року
м. Київ
справа № 523/4245/24
провадження № 51-1719 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 12024162490000017, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Маринівка Березівського району Одеської області та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1)                вироком Комінтернівськогоського районного суду Одеської області від 13 травня 2020 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
2)                вироком Комінтернівськогоського районного суду Одеської області від 07 липня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання, на підставі ч. ст 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185  КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено цивільний позов, а також питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за епізодами крадіжки майна потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасовано та кримінальне провадження за цими епізодами закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку,  ОСОБА_6 визнано винуватим у крадіжках, вчинених повторно, в умовах воєнного стану, поєднаних з проникненням у сховище, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 , в період часу з 23:45 год 29 грудня по 07 год 30 грудня 2023 року, будучи достовірно обізнаним, що на території України оголошено воєнний стан, маючи умисел на крадіжку, повторно, незаконно проник в автомобіль марки «Renault Logan» д.р.з. НОМЕР_1 , який був припаркований по вул. Семена Палія, 111, в м. Одесі та викрав майно потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 2599 грн, покинувши місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_6 , в період часу з 17 год 02 січня по 06:20 год 03 січня 2024 року, будучи достовірно обізнаним, що на території України оголошено воєнний стан, маючи умисел на крадіжку, повторно, незаконно проник в автомобіль марки «Renault Logan» д.р.з. НОМЕР_2 , який був припаркований по проспекту Добровольському, 151/2, в м. Одесі та викрав майно потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 2549 грн, покинувши місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_6 , в період часу з 17:30 год 03 січня по 07:40 год 04 січня 2024 року, будучи достовірно обізнаним, що на території України оголошено воєнний стан, маючи умисел на крадіжку, повторно, незаконно проник в автомобіль марки «Volkswagen Transporter 4» д.р.з. НОМЕР_3 , який був припаркований по вул. Героїв Оборони Одеси, в м. Одесі та викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 1799 грн, покинувши місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_6 , в період часу з 22 год 07 січня по 07:30 год 08 січня 2024 року, будучи достовірно обізнаним, що на території України оголошено воєнний стан, маючи умисел на крадіжку, повторно, незаконно проник в автомобіль марки «ЗАЗ 1102» д.р.з. НОМЕР_4 , який був припаркований по вул. Академіка Заболотного, 52, в м. Одесі та викрав майно потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 800 грн, покинувши місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_6 , в період часу з 10:30 по 12:40 год 20 січня 2024 року, будучи достовірно обізнаним, що на території України оголошено воєнний стан, маючи умисел на крадіжку, повторно, незаконно проник в автомобіль марки «KIA CARENS» д.р.з. НОМЕР_5 , який був припаркований біля магазину «Сільпо» по вул. Генерала Бочарова, 13, в м. Одесі та викрав майно потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 27 553, 44 грн, покинувши місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Доводи касаційної скарги прокурора зводяться до того, що апеляційний суд прийняв рішення, яке суперечить правовому висновку, зазначеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), оскільки цей суд закрив кримінальне провадження за епізодами крадіжки у потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у зв`язку з втратою чинності законом, яким установлювалася кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України з урахуванням ст. 5 КК України, з огляду на те, що вартість викраденого майна не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі - НМ), що діяв на час вчинення кримінального правопорушення, проте не кваліфікував дій засудженого за цими епізодами, який вчинив крадіжку чужого майна саме з проникненням у сховище, за ч. 1 ст. 162 КК України. 
Під час касаційного розгляду прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено право на справедливий суд.
Зазначений принцип знайшов своє відображення у ст. 7 КПК України, відповідно до якої зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положенням ч. 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Ухвала апеляційного суду повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК України.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про необхідність перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 за епізодами щодо потерпілих  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з ч. 4 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України з урахуванням змін до ст. 51 КУпАП, внесених Законом України від  18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», то вони на переконання колегії суддів, не заслуговують на увагу з таких підстав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4  ст. 185 КК України. 
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисником була подана апеляційна скарга, в якій вона просила змінити оскаржене судове рішення в частині призначеного покарання, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням засудженого на підставі ст. 75 КК України. Під час апеляційного розгляду захисником було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження за чотирма епізодами крадіжки щодо  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у зв`язку з втратою чинності законом, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння, вчинене особою. Таке клопотання захисника прокурор підтримав і погодився із закриттям кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння, вчинене особою за чотирма епізодами крадіжок.
Апеляційний суд задовільнив частково апеляційну скаргу захисника, скасував рішення суду першої інстанції за епізодами крадіжок у потерпілих  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння. В іншій частині вирок суду залишив без змін.
За змістом ч. 1 ст. 408 КПК України апеляційний суд змінює вирок місцевого суду лише у передбачених цією нормою випадках, коли при цьому не погіршується становище обвинуваченого, та скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій вирок у випадках, передбачених ч. 1 ст. 420 КПК України.
Крім того, за приписами статті 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з тим, що апеляційним судом не було перекваліфіковано дії ОСОБА_12 , є необґрунтованими, оскільки розгляд кримінального провадження здійснювався у межах пред`явленого обвинувачення, лише за ч. 4 ст. 185 КК України.
Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
Апеляційний суд констатував, що підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_12 з ч. 4 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КПК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) немає.
З урахуванням наведеного, загальних засад кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора не може створювати апеляційний привід для погіршення становища засудженого, за відсутності апеляційної скарги сторони обвинувачення та погодження прокурора на закриття кримінального провадження в апеляційній інстанції.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Під час перегляду за касаційною процедурою істотних порушень вимог кримінального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без задоволення, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                           ОСОБА_3