ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
10вересня 2025 року
м. Київ
справа № 305/1164/16-ц
провадження № 14-13cвц25
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Воробйової І. А.,
суддів: Банаська О. О., Булейко О. Л., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Стефанів Н. С.,  Стрелець Т. Г.,  Ткача І. В.,  Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,
розглянула заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2022 року та ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовної заяви
1.        У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до   ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень просив суд стягнути з    ОСОБА_2 борг за розпискою у розмірі 637 568,12 грн та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 66 944,64 грн.
2.        Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23 жовтня 2012 року ОСОБА_2 позичив у нього та отримав особисто відповідно до складеної розписки у борг 625 000,00 чеських крон та зобов`язався повернути ці кошти не пізніше ніж до 01 лютого 2013 року. У зазначений строк кошти не повернув. На прохання відповідача строк повернення коштів декілька разів було продовжено. 23 травня 2016 року сплив останній погоджений строк, проте відповідач кошти не повернув, що є підставою для їх стягнення в судовому порядку з урахуванням 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
3.        Крім заявлених вимог про стягнення боргу та 3 % річних, розмір яких було уточнено під час розгляду справи, позивач просив суд поновити строк звернення до суду із цим позовом, посилаючись на те, що відповідач вводив його в оману щодо повернення боргу, просив декілька разів відтермінувати дату повернення коштів, а надалі взагалі відмовився їх повертати.
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
4.           Справа розглядалася судами неодноразово.
5.           Франківський районний суд м. Львова рішенням від 13 червня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2018 року, у задоволенні позову відмовив.
6.           Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
7.           За результатами нового розгляду справи Франківський районний суд м. Львова рішенням від 25 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.
8.           Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначив, що отримані судом документи не містять повної інформації про норми права Чеської Республіки, якими регулюються відносини щодо позики, не містять юридичних висновків про застосування положень законодавства Чеської Республіки щодо позовної давності, а відтак неповністю висвітлюють питання позовної давності. Окрім цього, офіційного тексту норм матеріального права Чеської Республіки з засвідченим перекладом українською мовою до суду не надано.
9.           Ураховуючи строк, протягом якого зазначена цивільна справа знаходиться у провадженні суду, заходи, вжиті судом для встановлення змісту норм права Чеської Республіки, поведінку сторін, представників сторін, які не надали до суду відповідних документів щодо встановлення змісту норм права Чеської Республіки, а також ту обставину, що зміст норм права Чеської Республіки, на підставі яких спір може бути вирішено, в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті судом заходи, суд на підставі частини четвертої статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» зробив висновок про застосування права України під час вирішення цієї справи.
10.        З приводу суті спору суд зазначив, що відповідач не заперечує факт складання розписки від 23 жовтня 2012 року та отримання в борг грошей, водночас не надав належних та допустимих доказів на підтвердження погашення боргу, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.
11.        Застосовуючи позовну давність, суд врахував, що з 02 лютого 2013 року розпочався перебіг загального трирічного строку позовної давності, який закінчився 02 лютого 2016 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 08 липня 2016 року, тобто з пропуском позовної давності. На переконання суду, показання свідків у частині продовження строку виконання відповідачем зобов`язань за договором позики не є доказами поважності причин пропуску позивачем строку на звернення до суду.
12.         ОСОБА_1 , не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
13.        Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 23 січня 2023 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року, відкрите на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), закрито.
14.        Закриваючи касаційне провадження, Верховний Суд виходив з того, що наявність наведеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) не була підтверджена після відкриття такого провадження у справі.
Короткий зміст рішення Європейського суду з прав людини
15.        Рішенням від 06 червня 2024 року у справі «Баран та інші проти України» (Case of Ваran and Others v. Ukraine), ухваленим за результатами розгляду заяви № 1229/18 та 8 інших заяв, зокрема заяви ОСОБА_1 № 21553/23, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) встановив порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у зв`язку з надмірною тривалістю цивільних проваджень та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту.
16.        У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники скаржилися на те, що тривалість відповідних цивільних проваджень була несумісною з вимогою розумного строку та у них не було ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку із цим. Вони посилалися на пункт 1 статті 6 і статтю 13 Конвенції.
17.        ЄСПЛ повторив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявників і відповідних органів державної влади, а також важливість предмета спору для заявників (рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» [ВП] (Frydlender v. France) [GC], заява № 30979/96, пункт 43, ЄСПЛ 2000-VII).
18.        У керівній справі «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, заява № 23853/02, від 30 листопада 2006 року) ЄСПЛ вже встановлював порушення щодо питань, аналогічних тим, що розглядаються у цій справі.
19.        Розглянувши всі надані йому матеріали, ЄСПЛ не встановив фактів або аргументів, здатних виправдати загальну тривалість проваджень на національному рівні. З огляду на свою практику із вказаного вище питання ЄСПЛ вважає, що у цій справі тривалість проваджень була надмірною та не відповідала вимозі розумного строку.
20.        Суд також зазначив, що заявники не мали у своєму розпорядженні ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку із цими скаргами.
21.        Отже, ці скарги є прийнятними та свідчать про порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції.
22.        ЄСПЛ також постановив, що упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в таблиці у додатку. Згідно з додатком до цього рішення ОСОБА_1 присуджено суму в розмірі 900 євро на відшкодування моральної шкоди за загальну тривалість провадження 6 років 6 місяців 16 днів у судах трьох інстанцій.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Короткий зміст вимог і мотивів заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами
23.     20 січня 2025 року ОСОБА_1 подав до Великої Палати Верховного Суду заяву про перегляд у зв`язку з виключними обставинамирішення Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2022 року та ухвали Верховного Суду від 23 січня 2023 року. У заяві просив скасувати зазначені судові рішення та задовольнити позов у редакції уточнених позовних вимог.
24.     Підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами заявник визначив пункт 2 частини третьої статті 423 ЦПК України, а саме встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
25.     Обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду судових рішень, заявник посилався на ухвалене 06 червня 2024 рокуЄСПЛ рішення у справі «Баран та інші проти України» (заява № 1229/18 та 8 інших заяв), яке набуло статусу остаточного 06 червня 2025 року. Це рішення стосується заяви ОСОБА_1 від 09 травня 2023 року № 21553/23, яка була об`єднана з іншими 8 заявами, що наведені у додатку. ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю цивільних проваджень та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту.
26.     Заявник послався на те, що з урахуванням встановленого ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судами, ухвалені у ній судові рішення підлягають перегляду, а позовні вимоги задоволенню.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
27.     Від відповідача письмові заперечення на заяву про перегляд судових рішень за виключними обставинами до Великої Палати Верховного Суду не надійшли.
ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ ЗА ЗАЯВОЮ ПРО ПЕРЕГЛЯД СУДОВИХ РІШЕНЬ 
28.     Ухвалою судді Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 поновлено строк для подання заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами, відкрито провадження у справі за виключними обставинами за заявою  ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Витребувано з Міністерства юстиції України копію рішення ЄСПЛ від 06 червня 2024 рокуу справі «Баран та інші проти України» разом із його автентичним перекладом. 
29.     02 травня 2025 року від Міністерства юстиції України надійшла копія зазначеного рішення ЄСПЛ разом із його автентичним перекладом.
30.     13 травня 2025 року до Великої Палати Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи № 305/1164/16-ц.
31.     Відповідно до розпорядження керівника Апарату Верховного Суду від 03 червня 2025 року проведено потворний автоматизований розподіл судової справи. Суддею-доповідачем у справі визначено суддю Великої Палати Верховного Суду Воробйову І. А.
32.     В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
33.        Велика Палата Верховного Суду заслухала суддю-доповідача та з дотриманням передбачених законодавством меж і підстав перегляду судових рішень за виключними обставинами, а саме у зв`язку із встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення останньою міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, - дійшла таких висновків щодо аргументів позивача, викладених у заяві про перегляд судових рішень.
34.        Відповідно до статті 2 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) і статті 46 Конвенції Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ в будь-якій справі, в якій вона є стороною.
35.        У главі 3 Закону № 3477-IV передбачено, що для виконання рішення ЄСПЛ, яким констатовано порушення Україною Конвенції, мають вживатися заходи індивідуального та загального характеру.
36.        Згідно зі статтею 41 Конвенції якщо ЄСПЛ визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право держави, яка була стороною у справі, передбачає лише часткову компенсацію, ЄСПЛ, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.
37.        Звернувшись із заявою про перегляд судових рішень, ОСОБА_1 висловив прохання задовольнити його позов у цій справі відповідно до уточнених вимог про стягнення боргу. Тобто заявник фактично просить забезпечити йому на підставі Рішення ЄСПЛ права на такий захід індивідуального характеру, як відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який заявник мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum).
38.        Згідно із частиною третьою статті 10 Закону № 3477-IV відновлення попереднього юридичного стану особи здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі.
39.        Отже, застосування restitutio in integrum можливе шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі, у разі вжиття Україною заходів індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ у справі, в якій вона є стороною.
40.        Для цього слід враховувати Рекомендацію № R(2000)2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини», відповідно до якої повторний розгляд справи, включаючи поновлення провадження, рекомендовано застосовувати, особливо тоді:
- коли потерпіла сторона і далі зазнає негативних наслідків від рішення, ухваленого на національному рівні, - наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження;
- коли рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що: а) оскаржене рішення національного суду суперечить Конвенції, або б) в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні.
41.        Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
42.        У рішенні ЄСПЛ може бути прямо вказано на необхідність вжиття державою додаткових заходів індивідуального характеру, чи з самого рішення ЄСПЛ можна зробити висновок про необхідність відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції, шляхом повторного розгляду її справи судом, включаючи відновлення провадження у відповідній справі.
43.        Якщо інше не вказано у рішенні ЄСПЛ, повторний розгляд справи судом, включаючи відновлення провадження у справі, можливий, якщо у рішенні ЄСПЛ, ухваленому на користь заявника, визнано порушення Україною зобов`язань за Конвенцією при вирішенні судом на національному рівні тієї справи, в якій ухвалене судове рішення, про перегляд якого просить цей заявник.
44.        Отже, не може застосовуватися як захід індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами за пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України у випадках, якщо встановлені ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань: 
-     мають бути усунуті лише шляхом вжиття заходів загального характеру; 
-     не стосуються особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень; 
-     не стосуються справи, про перегляд судового рішення в якій подана заява; 
-     стосуються лише тривалості розгляду даної справи чи тривалості невиконання ухвалених у ній судових рішень (аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в пункті 58 постанови від 23 квітня 2025 року у справі 758/8567/17, пункті 55 постанови від 04 грудня 2024 року у справі № 914/2823/15, пункті 55 постанови від 25 лютого 2020 року у справі № 18/266, пункті 31 постанови від 06 серпня 2019 року у справі № 219/13862/18, пункті 68 постанови від 11 червня 2019 року у справі № 2-3244/09, пункті 46 постанови від 29 березня 2018 року у справі № 2-2119/12, пункті 85 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 2-428/11, пункті 81 постанови від 20 березня 2018 року у справі № 2-3646/11, пункті 76 постанови від 20 березня 2018 року у справі № 2-3862/11).
45.        ЄСПЛ ухвалив рішення в справі «Баран та інші проти України» щодо скарг за пунктом 1 статті 6 і статті 13 Конвенції лише стосовно надмірної тривалості провадження у справі поза межами «розумного строку» та відсутності ефективного засобу юридичного захисту від такої тривалості (пункт 6 підрозділу 3 розділу «Право» Рішення ЄСПЛ). Порушення інших статей Конвенції чи протоколів до неї в скаргах, викладених в об`єднаних заявах, серед яких заява ОСОБА_1 від 9 травня 2023 року № 21553/23, ЄСПЛ не встановив.
46.        Зміст повного тексту рішення ЄСПЛ не дає підстав для висновку, що встановлені ЄСПЛ порушення можна виправити лише через повторний розгляд справи за позовом про стягнення заборгованості, тобто не можна зробити висновок про те, що зміст ухвалених у цій справі судових рішень, які заявник просить переглянути, суперечить Конвенції або що в основі визнаного ЄСПЛ порушення лежали допущені судами під час розгляду цієї справи суттєві процедурні помилки, які поставили під серйозний сумнів результат такого розгляду.
47.        Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає законних підстав для застосування додаткового заходу індивідуального характеру, як-от повторний розгляд справи позивача. Зокрема, немає підстав для перегляду рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2022 року та ухвали Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року у зв`язку з виключними обставинами за пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України та скасування цих судових актів.
Висновки за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень
48.        За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі (пункт 1 частини третьої статті 429 ЦПК України).
49.        З огляду на характер установлених ЄСПЛ порушень, які стосуються лише тривалості розгляду справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність передбаченої у пункті 2 частини третьої статті 423 ЦПК України юридичної підстави для перегляду судових рішень за виключними обставинами, а отже, у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.
Керуючись статтями 400, 416, 418, 419, 423, 429 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1.           Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2022 року та ухвали Верховного Суду у складі колегії суддівПершої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                                      І. А. Воробйова
Судді:                        О. О. Банасько                                                       О. В. Кривенда 
                                    О. Л. Булейко                                                         М. В. Мазур
                                    О. А. Губська                                                          Н. С. Стефанів
А. А. Ємець                                                            Т. Г. Стрелець
                                    Л. Ю. Кишакевич                                                  І. В. Ткач
                                    В. В. Король                                                           В. Ю. Уркевич
                                    С. І. Кравченко                                                      Н. В. Шевцова