Дата документу 04.11.2025 Справа № 334/1433/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/1433/25
Провадження №22-ц/807/1756/25 
Головуючий в 1-й інстанції – Фетісов М.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       04 листопада 2025 року                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Гончар М.С., Полякова О.З.,	
секретар	Камалова В.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Адвокатського об`єднання «ЮРЛЮКССЕРВІС» - адвоката Лишенка Сергія Сергійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі, у справі за позовом Адвокатського об`єднання «ЮРЛЮКССЕРВІС» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору про надання правової допомоги недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Адвокатське об`єднання «ЮРЛЮКССЕРВІС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору про надання правової допомоги недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позову зазначало, що 29.04.2024 між адвокатом Коломоєць І.В. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги № 2904/2024, який є недійсним, оскільки суперечність інтересам позивача - адвокатського об`єднання, засновником якого являється ОСОБА_1 . При укладанні такого договору остання діяла в умовах конфлікту інтересів. Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, у свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. ОСОБА_1 не мала права укладати договір про надання правової допомоги з ОСОБА_2 , так як їй було відомо про існування конфлікту між інтересами ОСОБА_2 та ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР-ХАУС», оскільки товариство є постійним клієнтом позивача. У зв`язку з недодержанням в момент укладення правочину вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в тому числі, прямої заборони укладати договір з ОСОБА_2 , вказаний договір є нікчемним. Так як укладений між адвокатом Коломоєць І.В. та ОСОБА_2 договір є нікчемним, до нього мають бути застосовані наслідки недійсності правочину. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2024 у справі № 337/2683/24 стягнуто з ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР-ХАУС» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 гривень. Так як оскаржуваний договір є нікчемним, наслідком його недійсності є поновлення сторін договору у початковому становищі, тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яка може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони. Так як ОСОБА_1 отримала грошові кошти у сумі 20 000 гривень без достатніх правових підстав, вказані кошти підлягають поверненню. Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана повернути зазначені кошти ОСОБА_2 . Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд визнати недійсним договір про надання правової допомоги №2904/2024 від 29.04.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме зобов`язати ОСОБА_1 повернути отримані кошти у розмірі 20 000 грн. на підставі договору №2904/2024 від 29.04.2024 року ОСОБА_2 та стягнути судові витрати з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2025 року у задоволені позову Адвокатського об`єднання «ЮРЛЮКССЕРВІС» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору про надання правової допомоги недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Адвокатського об`єднання «ЮРЛЮКССЕРВІС» - адвокат Лишенко Сергій Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, зроблені судом висновки не відповідають фактичним обставинам справи, допущена неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, суд невірно оцінив поняття конфлікту інтересів адвоката, ризику порушення адвокатської таємниці та проігнорував позицію Верховного суду. Під час розгляду справи суд перешкоджав допиту відповідача, чим створив перешкоди у надання доказів. Судом допущено невірне тлумачення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 20.04.2016 співвідповідачка ОСОБА_1 є засновником позивача АО «ЮРЛЮКССЕРВІС». Іншим засновником є ОСОБА_3 , який є представником позивача у цій справі. 

02.01.2024 та 02.01.2025 між АО «ЮРЛЮКССЕРВІС», в особі керуючого партнера ОСОБА_3 та ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР ХАУС», ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР-ХАУС», в особі директора Даниленка Ю.А., укладені договори про надання правової допомоги № КПХ/2024, ККПХ/2024, ККПХ/2025. 

29.04.2024 між адвокатом Коломоєць І.В. та ОСОБА_2 укладений Договір про надання правової допомоги № 2904/2024, відповідно до умов якого адвокат зобов`язалася надавати оплатну юридичну допомогу щодо захисту прав та інтересів.

Відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2024 у справі № 337/2683/24 ОСОБА_1 була представником ОСОБА_2 і на користь останньої з ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР-ХАУС» стягнуто понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 гривень.

Представник АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» Лишенко С.С. просить визнати недійсним Договір про надання правової допомоги № 2904/2024, обґрунтовуючи порушення прав та інтересів позивача тим, що адвокатом Коломоєць І.В. могла бути розголошена конфіденційна інформація співвідповідачці ОСОБА_2 щодо діяльності ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР-ХАУС».

Представник позивача адвокат Лишенко С.С. як на підставу недійсності спірного договору посилається на пункт 6 частини першої статті 28 Закону № 5076-VI, а саме на те, що виконання договору суперечило інтересам адвокатського об`єднання, засновником якого є ОСОБА_1 , і яке представляло інтереси іншої сторони у справі.

У своїх показаннях співвідповідачка ОСОБА_1 наполягає на тому, що вона є засновником позивача, проте з липня 2020 року здійснює індивідуальну адвокатську діяльність і жодних стосунків з позивачем не має. Їй не було відомо про укладення позивачем договору про надання правничої допомоги з ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР-ХАУС», яке було відповідачем у справі за позовом ОСОБА_2 , представником якої була Коломоєць І.В.

При цьому договір між позивачем, в особі керуючого партнера Лишенка С.С., та ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР-ХАУС» про надання правничої допомоги був укладений 02.01.2024.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують обізнаність адвоката Коломоєць І.В. про укладення спірного договору позивачем з ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР-ХАУС», що в свою чергу мало свідчити про наявність у неї конфлікту інтересів у справі № 337/2683/24 як засновника позивача. Отже позивачем не доведено, що на момент вчинення спірного договору співвідповідачка ОСОБА_1 діяла в умовах конфлікту інтересів. Крім цього виконання співвідповідачами спірного договору не впливало на особисті інтереси АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» у справі № 337/2683/24, оскільки воно, у свою чергу, представляло інтереси ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР-ХАУС». Також представником позивача Лишенком С.С. не доведено, що права та законні інтереси АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором. Саме лише посилання представника позивача ОСОБА_3 на те, що співвідповідачка ОСОБА_1 могла розголосити конфіденційну інформацію співвідповідачці ОСОБА_2 при виконанні спірного договору, яка стала відома їй як засновнику позивача, без доведення доказами такого розголошення, не дають суду підстав для встановлення цієї обставини. Таким чином, судом правомірно встановлено, що позивачем, який не є стороною спірного договору, не доведено, що оспорюваним правочином порушені його права та законні інтереси, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

29.04.2024 між адвокатом Коломоєць І.В. та ОСОБА_2 укладено Договір про надання правової допомоги № 2904/2024, відповідно до умов якого адвокат приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги щодо захисту прав та інтересів, представляє у встановленому порядку інтереси клієнта в судах, органах державної влади, місцевого самоврядування на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності, при розгляді правових питань; дає консультації та довідки з правових питань, що виникають у діяльності клієнта, здійснює захист прав та інтересів клієнта чи визначених ним осіб, виконує інші юридичні дії в інтересах клієнта (пункт 2.1 спірного договору).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони за результатом досягнення згоди з усіх істотних умов договору уклали договір про надання правової допомоги, який став обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 911/2768/20, від 30 червня 2021 року у справі № 910/3140/19.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 у справі № 905/1227/17 та у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2021 року у справі № 904/4885/20.

У постанові Об`єднана палата Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Адвокатське об`єднання «ЮРЛЮКССЕРВІС» звернулося до суду з позовом про визнання договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Коломоєць Іриною Василівною та ОСОБА_2 , недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, з підстав наявності у адвоката конфлікту інтересів при укладанні вказаного правочину, зважуючи на те, що Адвокатське об`єднання «ЮРЛЮКССЕРВІС», засновником якого є Коломоєць І.В. представляє інтереси ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР-ХАУС».

Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту, що передбачено частиною першою статті 15 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI).

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 15 Закону № 5076-VI стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правничої допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, про що зазначено у частині першій статті 26 Закону № 5076-VI.

Згідно зі статтею 28 Закону № 5076-VI адвокату, адвокатському бюро або адвокатському об`єднанню забороняється укладати договір про надання правничої допомоги у разі конфлікту інтересів. Адвокату забороняється укладати договір про надання правничої допомоги і він зобов`язаний відмовитися від виконання договору, укладеного адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, у разі, якщо: 1) доручення на виконання дій виходять за межі професійних прав і обов`язків адвоката; 2) результат, досягнення якого бажає клієнт, або засоби його досягнення, на яких він наполягає, є протиправними, суперечать моральним засадам суспільства, присязі адвоката України, правилам адвокатської етики; 3) адвокат брав участь у відповідному провадженні, і це є підставою для його відводу згідно з процесуальним законом; 4) виконання договору про надання правничої допомоги може призвести до розголошення адвокатської таємниці; 5) адвокат є членом сім`ї або близьким родичем посадової особи, яка брала або бере участь у господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справи про адміністративне правопорушення, щодо яких до адвоката звертаються з пропозицією укладення договору про надання правничої допомоги; 6) виконання договору може суперечити інтересам адвоката, членів його сім`ї або близьких родичів, адвокатського бюро або адвокатського об`єднання, засновником (учасником) якого він є, професійним обов`язкам адвоката, а також у разі наявності інших обставин, що можуть призвести до конфлікту інтересів; 7) адвокат надає правничу допомогу іншій особі, інтереси якої можуть суперечити інтересам особи, яка звернулася щодо укладення договору про надання правничої допомоги. У разі відмови від укладення договору про надання правничої допомоги адвокат зобов`язаний зберігати адвокатську таємницю про відомості, що стали йому відомі від особи, яка звернулася з пропозицією укладення такого договору.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI конфлікт інтересів – це суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.

Як вірно вказав суд першої інстанції, позивачем не доведено, що права та законні інтереси АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» безпосередньо порушені оспорюваним договором, а виконання договору суперечить інтересам адвокатського об`єднання, зважуючи на те, що надання правової допомоги за спірним договором не обмежено рамками конкретної справи, зокрема провадженням №337/2683/24, на яке посилається позивач, при цьому на відсутність конфлікту інтересів вказує і той факт, що адвокат Лишенко С.С., як представник ТОВ «Керуюча компанія «Партнер-Хаус» у вказаному провадженні не відмовився від виконання договору про надання правничої допомоги. 

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Адвокатського об`єднання «ЮРЛЮКССЕРВІС» - адвоката Лишенка Сергія Сергійовича залишити без задоволення.

       Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 07 листопада 2025 року.

Головуючий                                                                С. В. Кухар

Судді:                                                                        М.С. Гончар

О. З. Поляков