ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 682/1546/25
Провадження № 22-ц/820/1935/25
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Дубова М.В.
з участю представника заявників
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/1546/25 за апеляційною скаргою Міністерства Оборони України на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року у складі судді Мотонок Т.Я. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Славутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оголошення особи загиблою.
Заслухавши доповідача, пояснення представника заявників, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
В червні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою, в якій просили оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту держави України.
В обґрунтування поданої заяви вказували, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був мобілізований до Збройних Сил України. Солдата ОСОБА_2 , який перебував в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16 липня 2023 року № 197-РС на посаду навідника 1 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону, вважати таким, що прибув та залучений до складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів), з 16 липня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків.
31 серпня 2023 року заявник ОСОБА_4 отримав сповіщення сім`ї № 310 про те, що ОСОБА_2 29 серпня 2023 року під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області, зник безвісті.
Відповідно до матеріалів спеціального розслідування встановлено, що 29 серпня 2023 року ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_5 , в складі підрозділу проводили наступальні (штурмові) дії переднього краю противника поблизу населеного пункту Білогорівка Луганської області, для зайняття нових рубежів оборони, де виявили противника та нанесли вогневе ураження йому з наявних вогневих засобів. Противник відкрив вогонь у відповідь, внаслідок чого підрозділи під шквальним вогнем противника відступили. У результаті вогневого контакту з підрозділами російсько-окупаційних військ солдат ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_5 зникли безвісті. Організувати пошукові заходи не виявляється можливими через високу інтенсивність бойових дій в вищесказаному районі. Таким чином, солдат ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_5 знаходячись в районі ведення воєнних (бойових) дій неподалік населеного пункту Білогорівка, Луганської області та виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, 29 серпня 2023 року зникли безвісти.
Обставин та фактів, які б свідчили про ухилення від військової служби (добровільна здача в полон, дезертирство) солдатом ОСОБА_2 не встановлено.
Заявники посилалися, що вже пройшло майже два роки з часу зникнення ОСОБА_2 , але будь-яких відомостей про нього немає.
Для заявниці ОСОБА_1 визнання її сина ОСОБА_2 померлим потрібно для отримання виплат, передбачених законодавством, та оформлення спадщини.
Для заявника ОСОБА_2 визнання його рідного брата ОСОБА_3 померлим потрібно для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як це передбачено Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Рішенням Славутського міськрайонного суду від 02 липня 2025 року заяву задоволено, оголошено померлим ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в зв`язку із виконанням службового обов`язку по захисту держави Україна.
Датою смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті: населений пункт Білогірівка Сіверодонецького району Луганської області, Україна.
Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2025 року, виправлено описку в рішенні від 02 липня 2025 року, резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: в другому абзаці резолютивної частини рішення після слова «померлим» доповнено словом (загиблим); в абзаці третьому резолютивної частини рішення зазначено місце смерті (загибелі) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – населений пункт Білогорівка Сіверськодонецького району Луганської області, Україна.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Міністерство Оборони України подало апеляційну скаргу, посилається на постанову Верховної Палати Верховного Суду від 11.12.2024р. у справі №755/11021/22 та ч.2 ст. 46 ЦК України, вважає рішення суду першій інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та не відповідає обставинам справи.
Стверджує, що рішення суду першої інстанції є передчасним, оскільки відповідно до пункту 1.2. Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 № 309 наявний запис за № UA44120050040 082233 активні бойові дії на території смт. Білогірка Лисичанської міської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області розпочались 24 лютого 2022р. та станом на поточний момент не завершені.
Тому Міністерство Оборони України просить рішення Славутського міськрайонного суду від 02 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали відзив на апеляційну скаргу, просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни. Зазначають, що посилання апелянта на той факт, що на території смт. Білогірка Лисичанської міської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області розпочались 24 лютого 2022р. та станом на поточний момент не завершені, не заслуговують на увагу, оскільки наказ Мінреінтеграції від 22.12.2022 № 309, втратив чинність. Однак окрім зазначено наказу, слід враховувати, відповідно до офіційних повідомлень голови Луганської обласної адміністрації, в ході контр наступальних дій, 19 вересня 2022 року російські війська були змушені залишити Білогорівку, а 20 вересня 2022 рокуБлогорівка була останнім опорним пунктом України в Луганській області. Це була постійна зона запеклих боїв і лише станом на 15 червня 2025 року, відбулися зміни і окупаційні війська почали витісняти ЗСУ з Білогорівки. Таким чином, на момент ймовірної загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 смт Білогорівка контролювалося збройними силами України. Також, просять врахувати, що смт Білогорівка не є безпосереднім місцем зникнення військового, а приблизним, оскільки він перебував на позиції біля цього населеного пункту, які після завершення бойового зіткнення залишилися під вогневим контролем ворога. 
Перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги Міністерства оборони України з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що батьками військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славута Хмельницької області, є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .
Батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , – ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть.
Заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як свідчить сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 31.08.2023 № 5/4893, видане ІНФОРМАЦІЯ_6 , солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навідник 1 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 , 29.08.2023 під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області, зник безвісти.
З матеріалів спеціального розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовців: ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_5 у районі ведення воєнних (бойових) дій (в/ч НОМЕР_1 ) встановлено наступне.
Так, відповідно до витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 203 від 16 липня 2023 року солдата ОСОБА_3 , який перебував в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16 липня 2023 року N? 197-РС на посаду навідника 1 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону, вважати таким, що прибув та залучений до складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів), з «16» липня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов?язків.
Згідно Акту проведення спеціального розслідування та Наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 11.10.2023 про підсумки спеціального судового розслідування, 29 серпня 2023 року ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_5 , в складі підрозділу проводили наступальні (штурмові) дії переднього краю противника поблизу населеного пункту Білогорівка Луганської області, для зайняття нових рубежів оборони, де виявили противника та нанесли вогневе ураження йому з наявних вогневих засобів. Противник відкрив вогонь у відповідь, внаслідок чого підрозділи під шквальним вогнем противника відступили. У результаті вогневого контакту з підрозділами російсько-окупаційних військ солдат ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_5 зникли безвісті. Організувати пошукові заходи не виявляється можливими через високу інтенсивність бойових дій в вищесказаному районі. Таким чином, солдат ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_5 знаходячись в районі ведення воєнних (бойових) дій неподалік населеного пункту Білогорівка, Луганської області та виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, 29 серпня 2023 року зникли безвісти. 
За фактом зникнення ОСОБА_2 за заявою його брата ОСОБА_2 розпочато досудове розслідування № 12023244000001743 від 12.09.2023 за ч. 1 ст. 115 КК України. 
Так, з витягу слідує, що 12.09.2023 до ВнП № 1 (м. Славута) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшла заява від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_1 про те, що починаючи з 29.08.2023, не виходить на зв?язок його рідний брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 - військовослужбовець ЗСУ військової частини НОМЕР_1 , солдат, навідник 1 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону, який виконував бойове завдання за призначенням поблизу смт. Білогорівка Сєвєродонецього району Луганської області.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, від 27.11.2024 № 20241127-3157, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви від № 5034 від 12.09.2023 до ВП № 1 Шепетівського РУП ГУНП Хмельницькій області, набув статусу особи, зниклої безвісти під час бойових дій та внесений до Реєстру 27.05.2024 року.
Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
П. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України установлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема, письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі №607/1612/23 (провадження №61-6323св23).
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
У ч. 1 ст. 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У ч. 2 ст. 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч.ч. 2, 3 ст. 46 ЦК України).
Район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).
Бойові дії це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Ст. 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 зроблено висновок, що шість місяців, які визначені в реченні 2 ч. 2 ст. 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, (в подальшому - затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376).
У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території, у зв`язку з чим суди можуть використовувати дані з відповідного Наказу, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні 2 ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності (п.п. 81, 85).
Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням 2 ч. 2 ст. 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, в яких опинилися люди.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у ч. 2 ст. 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.
Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою (п.п. 94, 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 29 серпня 2023 року зник безвісти в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями російської федерації в районі н.п. Білогорівка Луганської області.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 лютого 2025 року №376, станом на час розгляду справи судом першої інстанції н.п. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області, в районі якого під час виконання бойового завдання зник безвісти ОСОБА_3 , віднесена до територій активних бойових дій з 24 лютого 2022 року і які не припинені на даний час. 
За таких обставин, відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_3 померлим не розпочався, а тому заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути задоволена з вищенаведених підстав.
Крім того відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Водночас, пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000, за №719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- оголошення фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Вказані процедури різняться між собою та мають певні особливості.
Пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша - друга статті 318 ЦПК України).
Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі №591/1461/19.
Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту смерті.
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).
Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про оголошення фізичної особи померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України).
Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №753/11685/24.
В даному випадку заявники в своїй заяві просили, визнати Захарчука Вадима загиблим, однак такої процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення про визнання фізичної особи загиблою, не передбачено нормами ЦПК, з огляду на вищевикладене.
Тому посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на наявність правових підстав для оголошення Захарчука Вадима загиблим, є необґрунтованими та зводяться виключно до невірного тлумачення норм цивільного і цивільно-процесуального права.
Суд першої інстанції вищенаведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про оголошення ОСОБА_3 померлим (загиблим), а тому рішення суду першої інстанції підлягає скауванню з ухваленням нового судвого іршення про відмову в задоволенні з підстав неправильного застосування судом норми матеріального права та порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити. 
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Славутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оголошення особи загиблою відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

Судді А.М. Костенко Р.С. Гринчук
Т.В. Спірідонова