УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/7779/24 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б. 
Категорія 60 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Коломієць О.С., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 274/7779/24 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гуменюка Олександра Володимировича на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б. у місті Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями й спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0900 га, кадастровий номер 1810400000:01:021:0227, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 .
Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,0900 га, кадастровий номер 1810400000:01:021:0227, розташованих у АДРЕСА_1 .
Вказував, що він звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука А.М. для оформлення спадкових прав, про що була заведена спадкова справа № 154/2023.
Нотаріусом було витребувано інформацію щодо зареєстрованих осіб разом із ОСОБА_3 на момент смерті.
Згідно Витягу про осіб, місце проживання яких зареєстроване або було зареєстроване в період з 03 червня 1995 року по 08 серпня 2023 року, вбачається, що до числа осіб, які входять до кола спадкоємців першої черги за адресою: АДРЕСА_2 , також була зареєстрована дружина померлого - ОСОБА_2 , яка фактично не проживає в даному житловому будинку з 2013, у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до рф.
У зв`язку із цим, постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу від 04 вересня 2024 року в оформленні права власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку йому було відмовлено.
Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за даною адресою попри відсутність її фактичного проживання вказує на неможливість оформлення права власності ОСОБА_1 на все належне його батьку майно.
Враховуючи вищезазначене, з метою захисту своїх майнових прав він звернувся із даним позовом до суду.
Крім того, просив вирішити питання понесених судових витрат за подання позовної заяви у розмірі 3360,75 грн.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням, представник позивача – адвокат Гуменюк О.В. подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд зазначив, що громадянам рф, якою є Відповідачка, законодавчо не заборонено прийняття спадщини, а заяву про відмову від прийняття спадщини вона не подавала. Також спадкодавець не вжив заходів для зняття Відповідачки з місця реєстрації.
Представник позивача вважає, що такий висновок суду є неправильним, оскільки якщо б Відповідачка таку заяву написала, то був би відсутній спір і необхідність судового захисту.
Крім того, зазначена вище позиція місцевого суду суперечить правовим висновка Верховного Суду, які пов`язують факт прийняття спадщини не з фактом реєстрації місця проживання, а з фактичним проживанням Спадкоємця із Спадкодавцем на день його смерті.
Тому належним способом захисту є саме визнання права власності на спадкове майно.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача – адвокат Гуменюк О.В. підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, які відповідають змісту скарги та просив її задовольнити.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростовано презумпції факту прийняття відповідачкою спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновками з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 липня 1971 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Бердичева Житомирської області (а.с.9).
Згідно копії Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00043204830 від 19 січня 2024 року, дружиною ОСОБА_3 зареєстрована ОСОБА_2 (а.с.45-46).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у місті Чехов Московської області Російської Федерації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24 лютого 2023 року, виданим відділом РАЦС по міському округу Чехов Головного управління РАЦС Московської області (а.с.10).
ОСОБА_3 за життя належав житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0900 га, кадастровий номер 1810400000:01:021:0227, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 26 травня 2006, посвідченого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Оленюком С.Я., зареєстрованого в реєстрі № 4-945 (а.с.14).
01 серпня 2023 року після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини звернувся його син ОСОБА_1 , що підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 154/2023 (а.с.48-62).
04 вересня 2024 року позивач звернувся із заявою то нотаріуса, у якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий будинок та земельну ділянку.
Того ж дня, приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчук А.М. видав позивачу свідоцтво про право власності за законом на 1/2 житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній постанові зазначено, що спадкоємцем іншої 1/2 частки вказаного майна є дружина померлого ОСОБА_3 – ОСОБА_2 (а.с.57 зворот).
Також, постановою від 04 вересня 2024 року приватним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд та на 1/2 частку земельної ділянки. У постанові нотаріус вказав, що іншим спадкоємцем, яка прийняла спадщину після ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_2 , тому видати свідоцтво про право на спадщину одному спадкоємцю є неможливим (а.с.11).
Згідно відповіді від 13 листопада 2024 року на запит районного суду щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки, вбачається, що місце проживання відповідачки, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.28).
Відповідно до  статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина 1 статті 1217 ЦК України).
За статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як встановлено матеріалами справи, місце проживання відповідачки ОСОБА_2 на момент смерті її чоловіка ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , де був зареєстрований її чоловік.
Частиною 1 статті 63 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна (частина 1 статті 68 Закону України «Про нотаріат»).
Матеріалами справи встановлено, що спадкова справа була заведена у серпні 2023, тобто після повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, а 24 лютого 2023 року на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ було опубліковано заяву МЗС України щодо розриву дипломатичних відносин з російською федерацією.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» обмеження щодо заборони вчинення нотаріальних дій за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, не поширюються на нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.
Згідно з підпунктом 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або Російської Федерації, крім набуття ними права власності на такі об`єкти на підставі рішення суду або свідоцтва про право на спадщину.
Таким чином, наразі не заборонена видача свідоцтв про право на спадщину громадянам рф і мораторій не поширюється на набуття ними права власності на об`єкти нерухомості на підставі рішення суду або свідоцтва про право на спадщину.
Матеріалах справи не містять доказів та такі не встановлені під час апеляційного розгляду про те, що відповідачка подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, хоча не була позбавлена такої можливості зробити це через треті країни.
Приписами частини 3 статті 1268 ЦК України встановлено презумпцію факту прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем.
ОСОБА_1 не надано суду достатніх доказів, що не викликали б сумнів щодо їх достовірності, на спростування цієї презумпції.
Місцевим судом вірно враховано, що за життя померлий не вжив заходів для зняття з реєстрації місця проживання своєї дружини- відповідачки у справі.
Отже, згідно із приписами частини 3 статті 1268 ЦК України ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки позивачем не доведено тих обставин, що відповідачка її не прийняла.
Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не спростовано презумпції факту прийняття відповідачкою спадщини, підтверджуються дослідженими доказами та матеріалами справи, а позивач не надав суду належних та допустимих доказів на їх спростування.
Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гуменюка Олександра Володимировича залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 09 жовтня 2025 року.