Справа № 755/11947/25                                                      суддя в І-й інстанції Марченко М.В.
Провадження № 33/824/4568/2025                                    суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
                     
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
22 вересня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Бойка Євгена Васильовича на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23 червня 2025 року серії ЕПР1 №370473, 29 травня 2025 року о 08 годині 57 хвилини по проспекту Миру у м. Києві на регульованому перехресті з вулицею Г. Чупринки, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, виконуючи поворот ліворуч на вул. Г.Чупринки, при зеленому сигналі основного світлофору, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалась в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого, відбулось зіткнення. При  ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пасажир ОСОБА_3 була травмована. Своїми діями  ОСОБА_1   порушив п.п. 2.3 б, 16.6 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що у діях  ОСОБА_1  наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.  
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник  ОСОБА_1  адвокат Бойко Є.В. подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Бойко Є.В. вказує, що ОСОБА_1 з самого початку не змінював своїх показів щодо дорожньо-транспортної пригоди, надав пояснення працівникам поліції, які оформлювали ДТП, а пізніше і суду першої інстанції, а саме, що 29 травня 2025 року він керував автомобілем марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_1 по проспекту Миру в напрямку перехрестя з вул. Чупринки в м. Києві, дотримуючись ПДР. На момент під`їзду до регульованого перехрестя світлофор показував дозволений (зелений) сигнал, що давало йому право на подальший рух, а автомобілів, які б рухалися на зустріч, не було. Під час виконання маневру повороту ліворуч (згідно з розміткою та дозволеним напрямом), він побачив автомобіль марки «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , який виїжджав із двору (арки) проспект Миру 6, що знаходиться приблизно за 10 метрів до перехрестя, який нехтуючи усіма правилами дорожнього руху, не зупиняючись виїхав на головну дорогу, одразу у другу смугу. Тобто, на момент початку маневру ОСОБА_1 автомобілю марки «Honda Accord» на проїжджій частині не було, він (автомобіль) виїхав із двору (арки) проспекту Миру 6 тоді, коли маневр - поворот ліворуч - ОСОБА_1 вже виконувався. Окрему перешкоду, яка обмежувала зорове поле водія автомобіля «Volkswagen Polo» становили припарковані машини з двох боків від виїзду з двору (арки), які значно звужували кут огляду та створювали так звану «сліпу зону», не дозволяючи завчасно побачити автомобіль «Honda Accord», що раптово, на досить великій швидкості (як для пішохідної зони), з`явився на проїзній частині і одразу на другій смузі руху, всупереч положенням 11 та 10 ПДР. Крім того, автомобіль марки «Honda Accord» був із вимкненим освітленням під час дощу, як того вимагають положення пункту 19.1 ПДР, що також зменшило можливість завчасно побачити якийсь рух за автомобілями в арці (виїзд зі двору). Далі автомобіль «Honda Accord» не зупиняючись набрав швидкість і скоїв наїзд на автомобіль «Volkswagen Polo». Таким чином, зіткнення автомобілів було між передньою частиною автомобіля «Honda Accord» та правою боковою частиною автомобіля «Volkswagen Polo». Також ОСОБА_1 зазначив, що він повертав зі швидкістю не більше 5 км., що цілком пояснює, що з такою швидкістю він проїхав 1-2 метри, а автомобіль «Honda Accord» 10 метрів за однаковий час, з моменту виїзду автомобіля «Honda Accord» на головну дорогу до зіткнення. Водій ОСОБА_2 , з метою уникнути відповідальності за свої дії надала неправдиві пояснення, а саме, що 29 травня 2025 року керувала автомобілем марки «Honda Accord» по проспекту Миру від Дарницької площі в м. Києві. ОСОБА_2 приховала той факт, що вона виїхала на проспект Миру зі двору, виїзд з якого знаходиться за 10 метрів від перехрестя, та вигадала, що під`їжджаючи до перехрестя з вул. Чупринки на зелений дозволяючий рух сигнал світлофору для руху, автомобіль марки «Volkswagen Polo», який рухався в зустрічному напрямку по вул. Миру, нібито не зупиняючись став виконувати поворот ліворуч, не надавши їй перевагу, у зв`язку з чим, вона різко загальмувала, однак запобігти зіткнення не вдалося. Разом з тим зазначила, що водій ОСОБА_1 був неправий, оскільки повинен був пропустити її автомобіль. У свою чергу, матеріали справи свідчать про упереджений та недбалий підхід органів Національної поліції до збору доказів, спрямований виключно на доведення вини ОСОБА_1 . Недотримання уповноваженою особою Національної поліції встановленої процедури при огляді місця події, складанні схеми місця ДТП та фіксації його результатів нівелює доказове значення таких документів, як протокол та схема ДТП, оскільки вони не відображають, а викривляють об`єктивну картину події, що в свою чергу, унеможливлює надання правильної правової оцінки діям учасників дорожньо-транспортної пригоди.  Уповноваженою особою органів Національної поліції при формуванні матеріалів справи не було відібрано пояснення у ключового свідка ОСОБА_3 , яка перебувала у салоні автомобіля марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , фактично була очевидцем та володіє інформацією щодо траєкторії руху автомобілю марки «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , безпосередньо перед зіткненням. При збиранні доказів щодо даного правопорушення, не було вжито жодних заходів для витребування та долучення до матеріалів справи записів з додаткових камер відеоспостереження, хоча ОСОБА_1 звертався до слідчого з усним клопотанням, на яке отримав відмову. Місцевий суд клопотання про витребування відеозаписів залишив без розгляду.
У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказала, що місцевий суд при розгляді справи прийняв законне й обґрунтоване рішення про наявність в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доводи апеляційної скарги протилежне не доводять. 
Крім того, адвокат Бойко Є.В. просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що вперше апеляційну скаргу було подано у встановлений законом строк. Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2025 року апеляційну скаргу повернуто,  оскільки до неї не додано витяг з договору про надання правової допомоги. 30 серпня 2025 року постанова надійшла у систему «Електронний суд». На думку адвоката, ордер є документ, що підтверджує його повноваження, оскільки у ньому зазначено, що повноваження захисника не обмежуються.
Довженко О.С. заперечувала щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки на її думку наведені захисником підстави його пропуску є неповажними.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи захисника ОСОБА_1 адвокат Бойка Є.В. щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Судом встановлено, що вперше апеляційну скаргу було подано у межах десятиденного строку, передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто, оскільки вона подана адвокатом Бойком Є.В. в інтересах  ОСОБА_1 без підтвердження повноважень на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення. Повторно апеляційну скаргу подано 01 вересня 2025 року. 
Оскільки повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду і у найкоротший строк апеляційну скаргу подано повторно, право особи на апеляційне оскарження судового рішення має бути забезпечене шляхом поновлення пропущеного з поважних причин строку.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Бойка Є.В.,  потерпілої ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою що задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП,  орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною сьомою статті 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно п. 2.3 б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 16.6. Правил дорожнього руху, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті.
Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила Правил дорожнього руху, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.
Умовою відповідальності за вказаними нормами є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою Правил дорожнього руху, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням Правил дорожнього руху і виявленими пошкодженнями.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2025 року о 08 годині 57 хвилини по проспекту Миру у м. Києві на регульованому перехресті з вулицею Г. Чупринки, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, виконуючи поворот ліворуч на вул. Г.Чупринки, при зеленому сигналі основного світлофору, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалась в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого, відбулось зіткнення. При  ДТП автомобілі отримати механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пасажир ОСОБА_3 була травмована.
Доводи апеляційної скарги в частині, що на момент під`їзду ОСОБА_1  до регульованого перехрестя світлофор показував дозволений (зелений) сигнал, що давало йому право на подальший рух (повертати ліворуч), а автомобілів, які б рухалися на зустріч, не було, не виключають його вину  в порушенні п. 16.6 ПДР, а відтак і у вчиненні правопорушення передбаченому ст. 124 КУпАП.
В даному випадку ОСОБА_1 та його захисник не звернули уваги, що водій, здійснюючи поворот  ліворуч, у відповідності до зазначеного пункту правил зобов`язаний був надати дорогу транспортним засобам що рухались в зустрічному напрямку. Такий обов`язок на водієві лежить не залежно від того, яким чином і коли водій, який рухається  в зустрічному напрямку, зайняв свою смугу руху.
Отже, є безпідставними та такими, що ніяким чином не впливають на відповідальність ОСОБА_1 твердження останнього та його захисника, що водій автомобіля «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 виїхала на головну дорогу з двору.
Крім того, зазначені твердження не доведені жодним наявним у справі доказом. З зазначених підстав  не обґрунтованими є доводи апеляційної скарги в частині наявності у водія ОСОБА_2 обов`язку під час виїзду з двору надати дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі. 
В ситуації, що склалася, навіть у разі доведення факту виїзду водія автомобіля «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_2 з двору на головну дорогу, обов`язок останнього надати дорогу водіям, які рухаються по головній дорозі, ніяким чином не стосується водія ОСОБА_1 , який на такій дорозі не рухався, а відтак не впливає на обсяг його відповідальності.
Посилання в апеляційній скарзі на  вимкнене освітлення та швидкість руху автомобіля «Honda Accord» правового значення не має, оскільки з наявного у справі відео вбачається, що пригода сталась за світлого періоду доби та доброї видимості. Обов`язок водія ОСОБА_1 , визначений п. 16.6 ПДР, в частині надати дорогу автомобілям, які рухалися по зустрічній смузі руху, ніяким чином не залежить від швидкості руху останніх.
Іншими словами, водій ОСОБА_1 , здійснюючи поворот ліворуч, зобов`язаний був надати дорогу транспортним засобам, які рухалися по зустрічній смузі руху, не залежно від швидкості руху останніх.
Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду   про доведеність вини ОСОБА_1 та могли б бути підставою для її скасування або зміни, захисником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.  
  Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпції, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і не викликають у суду сумнівів. Усі вказані докази одержані законним шляхом.
 З зазначених підстав постанова місцевого суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 124, 245, 280, 294 КУпАП, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Бойку Євгену Васильовичу строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Бойка Євгена Васильовичазалишити без задоволення.  
Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлене 25 вересня 2025 року.

 
Суддя                                                                                                     В.О. Фінагеєв