УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 577/1326/23
провадження № 51-3275 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, 
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо арешту майна, судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднана з проникнення у житло, вчинена повторно, в умовах воєнного стану.
Як установив суд, 09 лютого 2023 року, у вечірній час (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, за допомогою стороннього предмету відкривши двері, проник до кв. АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_5 телевізор «Bravis ELED-55Q5000 Smart+T2», вартістю 11 967 грн та електричну швейну машинку «Подольск 142» вартістю 1 000 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій, просить із застосуванням ст. 69 КК призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Обґрунтовуючи свої вимоги засуджений вказує, що призначене покарання є надто суворим, оскільки суди обох інстанцій не взяли до уваги обставини, які істотно знижують тяжкість кримінального правопорушення - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, кримінальне правопорушення вчинено внаслідок збігу важких сімейних обставин - мати має ІІ групу інвалідності, потребує лікування та стороннього догляду. Саме через потребу коштів для лікування матері він вчинив кримінальне правопорушення. Крім того, засуджений посилається на незадовільний стан здоров`я, а також вказує, що характеристика з місця проживання не відповідає дійсності, оскільки він не зловживав алкоголем, у лікаря нарколога на обліку не стоїть.
Зазначає, що суди не взяли до уваги факт відшкодування ним потерпілій майнової шкоди в сумі 10 000 грн та її думку, яка, зокрема, просила звільнити його з під варти. Він став на шлях виправлення, працює за місцем відбування покарання на виробництві та приймає участь в програмах ресоціалізації, а тому його подальше виправлення можливе без ізоляції від суспільства.        
Мотиви Суду
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_4 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 4 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з частиною 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання місцевий суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , думку потерпілої, а також досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність матері - інваліда ІІ групи. Обставин, які б обтяжували покарання, у відповідності до ст. 67 КК, суд не встановив.
Разом із тим, урахувавши, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, місцевий суд обґрунтовано зазначив, що така поведінка обвинуваченого свідчить про відверте небажання вести законослухняний спосіб життя та дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК, оскільки його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.
Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту ухвали, суд, перевіривши доводи сторони захисту щодо суворості призначеного покарання, аналогічні доводам касаційної скарги, навів переконливі мотиви, з яких визнав їх неприйнятними, вказавши, що як під час розгляду провадження в місцевому суді, так і під час апеляційного розгляду не встановлено підстав для висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_4 був неодноразово судимий, у тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, із застосуванням ст. 69 та ст. 75 КК, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти кримінальні правопорушення. Також, спростовуючи доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд зазначив, що відповідно до наданої характеристики з місця проживання обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_4 не працює, веде антигромадський спосіб життя та зловживає спиртними напоями.
Також суд зауважив, що наведені захисником у апеляційній скарзі доводи та обставини, у тому числі і ті, які визнані судом обставинами, що пом`якшують покарання та були враховані при призначенні покарання, вони не впливають на суспільну небезпечність вчиненого діяння, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_4  кримінального правопорушення, тому, підстави для застосування положень ст. 69 КК чи пом`якшення покарання відсутні.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, що відповідає мінімальній межі санкції ч. 4 ст. 185 КК є співрозмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважитися явно несправедливим внаслідок суворості.
З такими висновками погоджується і суд касаційної інстанції. Підстав для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом із застосуванням положень ст. 69 КК, як про це йдеться в касаційній скарзі, Суд не вбачає.
Посилання засудженого на те, що судами не враховано ряд обставин, спростовуються судовими рішеннями, які, за своїм змістом є обґрунтованими та відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                     ОСОБА_3