Справа № 135/740/25 
Провадження № 33/801/924/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретарів судового засідання Луцишина О. П., Кашпрук М. Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Литвинюка Михайла Івановича – на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 20 травня 2025 року о 20 год 34 хв на а/д Р-33 Вінниця – Турбів – Гайсин - Велика Михайлівка, 141 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фіат Добло», д. н. з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора, проба позитивна 0,90 проміле, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.
Не погодившись із вказаною постановою суду, захисник Коваля В. М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, наявні у матеріалах справи докази не є належними та допустимими.
05 серпня 2025 року суд першої інстанції проголосив лише вступну та резолютивну частини постанови та повідомив, що повний текст буде виготовлено 11 серпня 2025 року, однак повна постанова учасникам справи 11 серпня 2025 року не проголошувалась, дата складення повного її тексту у постанові не зазначена.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Литвинюк М. І. апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, доводи його захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Положеннями п. 7 Розділу І Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
За ч. 2 статті 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20 травня 2025 року ЕПР1 № 336673, 20 травня 2025 року о 20 год 34 хв на а/д Р-33 Вінниця – Турбів – Гайсин - Велика Михайлівка, 141 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фіат Добло», д. н. з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора, проба позитивна 0,90 проміле, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. У протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначив: «Не визнаю» (а. с. 4).
Як видно із чеку приладу «Драгер Алкотест 6810» № АRAM 2276 (тест № 2744 від 20 травня 2025 року) результат огляду ОСОБА_1 0,90 ‰ (а. с. 5).
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проводився за допомогою приладу АRAM 2276. Результат огляду – 0,90 проміле. У графі «З результатами згоден» стоїть особистий підпис ОСОБА_1 (а. с. 6).
Також до матеріалів справи долучено відеозаписи із автомобільного відеореєстратора та нагрудних камер поліцейських.
На відеозаписі з автомобільного реєстратора зафіксовано як о 20 год 34 хв із території заправки виїжджає автомобіль «Фіат Добло», д. н. з. НОМЕР_1 , та паркується на узбіччі дороги, з-за керма автомобіля виходить ОСОБА_1 , до нього підходять поліцейські.
На відеозаписі з нагрудних камер поліцейських зафіксовано як о 20 год 34 хв поліцейські підходять до автомобіля «Фіат Добло», д. н. з. НОМЕР_1 . ОСОБА_1 одразу починає заперечувати факт керування автомобілем, поліцейські повідомляють, що факт руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 зафіксовано на автомобільний відеореєстратор, просять його пред`явити документи. ОСОБА_1 заперечує факт керування автомобілем та комусь телефонує.
О 20 год 38 хв поліцейський попереджає про відеофіксацію події, пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також роз`яснює наслідки відмови від проходження огляду. ОСОБА_1 знову комусь телефонує.
О 20 год 39 хв ОСОБА_1 погоджується на проходження огляду.
О 20 год 43 хв ОСОБА_1 самостійно розкриває мундштук до «Драгера», поліцейський робить контрольний замір повітря, ОСОБА_1 продуває «Драгер», результат 0,90 проміле. ОСОБА_1 повідомляє, що випив 0,5 л пива.
Поліцейські просять знайти тверезого водія, складають адміністративні матеріали. 
О 20 год 51 хв ОСОБА_1 ставить свій підпис у чеку «Драгера», отримує його копію. О 20 год 53 хв ОСОБА_1 ставить свій підпис у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
О 21 год 07 хв поліцейський ознайомлює ОСОБА_1 зі складеним протоколом. На запитання поліцейського чи визнає ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні, той зазначає у протоколі «Не визнаю», ставить підписи.
З огляду на встановлені обставини справи апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на уникнення відповідальності та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними.
Так, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом чітко зафіксовано на відеозаписі поліцейського автомобільного реєстратора.
ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, із результатами огляду погодився, про що свідчить зміст відеозапису та його підпис у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Факт вживання алкоголю на заправці ОСОБА_1 не заперечував, навпаки неодноразово зазначав поліцейським, що вживав пиво.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази не є належними та допустимими, оскільки такі твердження не мають жодного обґрунтування.
У апеляційній скарзі захисник зазначає, що 05 серпня 2025 року суд першої інстанції, порушивши вимоги процесуального закону, проголосив лише вступну та резолютивну частини постанови та повідомив, що повний її текст буде виготовлено 11 серпня 2025 року, однак повна постанова учасникам справи 11 серпня 2025 року не проголошував, дата складення повного її тексту у постанові не зазначена. 
Втім такі доводи є безпідставними, оскільки окреме проголошення повної постанови та зазначення у її тексті дати складення повного тексту, не передбачено нормами КУпАП.
Решта доводів апеляційної скарги факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не спростовує.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 20 травня 2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності. Твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Литвинюка Михайла Івановича – залишити без задоволення.
Постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                                 В. В. Оніщук