ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2284/25 Справа № 188/507/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 вересня 2025 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Маіляна А.С. на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ч. 3 ст. 126, ст. 122-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 (тридцяти чотирьох тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, стягнуто судові витрати у сумі 605 грн. 60 коп. -

ВСТАНОВИВ:

       Відповідно до постанови Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року, 07.02.2025 року о 23 години 30 хвилин водій ОСОБА_1 в с-щі Петропавлівка по вул. Миру керував автомобілем ВАЗ 2104, д.н.з. НОМЕР_1 , після зупинки на вимогу поліцейського, не пройшовши огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, випив алкогольний напій, а саме: пиво «Garage» об`ємом 0,44 літра міцність 4,6%, чим порушив вимоги п. 2.10.є. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.
       Крім того, 07.02.2025 року о 23 години 30 хвилин водій ОСОБА_1 в с-щі Петропавлівка по вул. Миру керував автомобілем ВАЗ 2104, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи обмеженим в праві керування транспортними засобами, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» - основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.
       Також, 07.02.2025 року о 23 години 30 хвилин водій ОСОБА_1 в с-ще Петропавлівка по вул. Миру, керуючи автомобілем ВАЗ 2104, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку транспортного засобу, яку було подано із застосуванням спеціальних маячків червоного та синього кольору службового автомобіля Skoda Rapid з реєстраційним номерним знаком Національної поліції 2787, чим порушив вимоги п. 2.4. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.

       В апеляційній скарзі захисник Маілян А.С. просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати оскаржувану постанову, закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
       В обґрунтування вимоги про поновлення строку апеляційного оскарження зазначає, що сторона захисту не отримала повний текст постанови, у зв`язку з чим була позбавлена можливості своєчасно подати апеляційну скаргу. 
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, та такою що підлягає скасуванню.
       Зазначає, що за кермом автомобіля ВАЗ 2104, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не перебував, що підтверджується відеозаписом, а отже він правомірно відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
       Вказує, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, не з`ясував фактичні обставини справи, а обмежився лише відеозаписом, яким зафіксовано відмову від проходження медичного огляду.
       Зазначає, що під час перегляду відеозапису та дослідження матеріалів справи судом помилково встановлено причетність ОСОБА_1 до скоєння правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ч. 3 ст. 126, ст. 122-2 КУпАП, оскільки на 1:35 хв. запису чітко видно, що з машини вийшла інша особа та пішла в сторону будинку, поліцейськими останній не був затриманий, що підтверджує перебування іншої особи за кермом автомобіля. 
       Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, що поза розумним сумнівом підтверджують вину ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом та порушення водієм правил дорожнього руху.

       Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, та захисник до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день та час апеляційного розгляду повідомлялися, про причини неявки не повідомили, питання про відкладення судового розгляду не порушували. Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги, що за правилами ч. 6 ст. 294 КУпАП їх участь в апеляційному розгляді не є обов`язковою, вважаю за необхідне розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

       Суд апеляційної інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
       Вирішуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи апелянта про те, що стороною захисту не був отриманий повний текст постанови у межах строку апеляційного оскарження, матеріалами справи не спростовуються, а отже є підстави для висновку, що вказаний строк був пропущений з поважної причини.
Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ч. 3 ст. 126, ст. 122-2 КУпАП таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 241381 від 08.02.2025 року, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 241390 від 08.02.2025 року, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 241395 від 08.02.2025 року складеними уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд не проводився, оскільки водій вживав алкогольний напій; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.02.2025р.; відеозаписом; рапортом поліцейського СРПП ВП № 4 Суходольського Владислава від 08.02.2025р., згідно якого 07.02.2025р. під час несення служби в добовому наряді у складі СРПП спільно з інспектором СРПП ОСОБА_2 о 23:30 в с-ще Петропавлівка по вул. Соборна було помічено автомобіль марки ВАЗ 2104, д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого порушував чинні вимоги комендантської години, на що, за допомогою проблискових маячків синього, червоного кольору, спеціального звукового сигналу на службовому автомобілі «Skoda Rapid» д.н.з. НОМЕР_3 на синьому фоні, було подано вимогу про зупинку водієві вищевказаного КТЗ, на що останній вимогу про зупинку проігнорував та збільшив швидкість, намагався втекти шляхом проїзду через подвір`я близстоячих поверхівок та польовою дорогою. Водій вищевказаного автомобіля зупинився в кінці польової дороги поблизу одноповерхових будівель, які ніяким чином не огороджені парканом, тощо, підійшовши до транспортного засобу, крізь прозоре скло інспектором було помічено водія, який перелазив з місця водія на заднє ліве сидіння автомобіля. Під час з`ясування всіх обставин події, даною особою виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який всіляко свою причетність до правопорушення заперечував, повідомляв, що за кермом був не він, а стороння особа, хто саме - пояснити не міг; відомостями про обмеження ОСОБА_1 як боржника Петропавлівським ДВС у праві керування транспортними засобами. 
Відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідальність за ст. 122-2 КУпАП настає зокрема у випадку невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.
Відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП настає зокрема за вживання водієм після зупинки поліцейським алкоголю, наркотичних засобів чи психотропних речовин, до проведення відповідного огляду.
Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно із якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
       Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт невиконання водієм ОСОБА_1 законної вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, а також факт керування ним автомобілем, будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами, та факт вживання ним алкоголю після того, як транспортний засіб під його керуванням був зупинений на вимогу поліцейського, але до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ч. 3 ст. 126, ст. 122-2 КУпАП зафіксованих в протоколах про адміністративні правопорушення, складених відносно нього уповноваженою особою органів поліції.
       Доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки з наявного у справі відеозапису, вбачається, що працівники поліції на службовому автомобілі, обладнаному спеціальними сигнальними пристроями, переслідують автомобіль ВАЗ-2104, який не виконує їх вимоги про зупинку, подані за допомогою проблискових маячків синього, червоного кольору та спеціального звукового сигналу, й намагається втекти. Зрештою вказаний автомобіль зупиняється, та коли працівники поліції підходять до нього, то через прозоре заднє скло видно, як ОСОБА_1 , будучи у салоні, перебирається з сидіння водія на праве пасажирське сидіння. 
       Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що ці обставини мають місце вже після того, як інша особа під час наближення поліцейських до автомобіля покинула його через праві двері, тобто з пасажирського сидіння, чим спростовується версія захисника про те, що автомобілем керувала вищевказана особа, а не ОСОБА_1 .
       Відтак в апеляційного суду відсутні підстави для незгоди із висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 .
       Інші аргументи апеляційної скарги мають формальний характер і не спростовують вищенаведених фактичних обставин, що стали належною і достатньою підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130, ч. 3 ст. 126, ст. 122-2 КУпАП.
       Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.         Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
       Отже, перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумнівів, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
       За таких обставин винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.
       Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ч. 3 ст. 126, ст. 122-2 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. Накладене на ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 38 КУпАП, а його розмір визначений в межах санкції ч. 4 ст. 130 КУпАП. 
       Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – залишити без змін.

       На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

       Строк апеляційного оскарження — поновити.
       Апеляційну скаргу захисника Маіляна А.С. — залишити без задоволення.
       Постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року щодо  ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ч. 3 ст. 126, ст. 122-2 КУпАП, — залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
       
Суддя Дніпровського 
апеляційного суду А.А. Мазниця