ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11127/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 
          на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року (головуючий суддя Артоуз О.О.)
           в адміністративній справі №280/11127/24 за позовом ОСОБА_1  до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 02.12.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте протоколом від 10.10.2024 за №21 та оформлене повідомленням від 14.10.2024 № 4/82970 про відмову в наданні мені відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі п. 3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі комісії, оформити мені відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та видати відповідну довідку про надання відстрочки;
Також просив стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 за рахунок бюджетних асигнувань на його користь:
- судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, а саме судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок); 
- витрати на правничу допомогу в сумі - 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, в загальній сумі 6211,20 грн. (шість тисяч двісті одинадцять гривень двадцять копійок);
- моральну шкоду, у розмірі 6000,00 (шість тисяч) грн.           В обґрунтування позову зазначено, що 04.10.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме – у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Листом від 14.10.2024 № 4/8297 позивачу повідомлено про те, що комісією прийнято рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки, рекомендовано надати письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків  у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень ст. 315 ЦПК України. Позивач не згоден з відмовою відповідача, вважає, що вимоги відповідача суперечать вимогам законодавства та просить задовольнити позов у повному обсязі.
           Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду документів для оформлення військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період, оформлене протоколом від 10.10.2024 за №21 про відмову в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4  повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.
          В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. 
          Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1   на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1  000грн.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідач заяву позивача належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу. Вказав, що права позивача було порушено рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду документів для оформлення військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період, оформленим протоколом від 10.10.2024 № 21 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 3 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно саме це рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Разом з тим, комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду документів для оформлення військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період, в даному випадку має виключну компетенцію в питаннях оформлення відстрочки від мобілізації. Дійшов висновку про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1  повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.          
Стосовно моральної шкоди суд вказав, що оскільки позивачем не доведено і не надано відповідних доказів заподіяння йому моральної шкоди, а також не наведено належних мотивувань, з яких він виходив при визначенні розміру цієї шкоди, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню.
Щодо витрат на правничу допомогу, то зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, обсяг наданих послуг та задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000грн. є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 1 000грн. 
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 з питань розгляду документів для оформлення військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову під час мобілізації на особливий період, щодо відмови в наданні права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ, ґрунтувалося на невиконанні в повному обсязі останнім, вимог в надані підтверджуючих документів визначених в додатку 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», а саме: письмового договору між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, чи рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України.
В частині відмови у задоволенні позову та в частині витрат на правничу допомогу рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області 08.07.1996.
Позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області 23.07.2008, ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від шлюбу з ОСОБА_3 .  
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області 13.02.2014, ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 від шлюбу з ОСОБА_5 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області 10.11.2015, ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від шлюбу з ОСОБА_5 .
Вказані неповнолітні діти ОСОБА_1 проживають зі своїми матерями за кордоном. 
Позивач 04.10.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
До заяви було додано копії: 
паспорта громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_1 
довідки про присвоєння ідентифікаційного номера видана на ім`я ОСОБА_1 
військового квитка серії НОМЕР_5 
свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 
свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 
свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 
свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 
інформації з Єдиного реєстру боржників; заяви ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебувають на повному утриманні свого батька ОСОБА_1 , заборгованість зі сплати аліментів відсутня
заяви ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 після розірвання шлюбу продовжує утримувати доньку ОСОБА_2 і у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів;           рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08.10.2010 у справі № 2-871/2010 про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , паспорта громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_7 ; паспорта громадянина України для виїзду за кордон виданого на ім`я ОСОБА_7 .
Комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду документів для оформлення військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період, 10.10.2024 розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення відмовити в наданні права на відстрочку від призову під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації не підлягають військовозобов`язані:
«жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці». 
Рекомендовано ОСОБА_1 надати підтверджуючі документи згідно додатку 5 (п. 3 ч. 1) постанови Кабінету Міністрів від 16.05.2024 № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (зі змінами), а саме: письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України.
Позивач вважає протиправною відмову відповідача наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі п. 3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".           
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.
Відповідно до частини 1  статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 2 – 3  ст. 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. 
Військовий обов`язок включає: 
підготовку громадян до військової служби; 
приписку до призовних дільниць; 
прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; 
проходження військової служби; 
виконання військового обов`язку в запасі; 
проходження служби у військовому резерві; 
дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 ЗУ № 2232-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 14 ст. 2 Закону № 2232-XII установлено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022  «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого  Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб; військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває й на дату розгляду справи судом.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Матеріалами справи підтверджується (свідоцтва про народження), що позивач є батьком 3 неповнолітніх дітей: 
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , 
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Доказів наявності у ОСОБА_1 на дату подання заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» заборгованості зі сплати аліментів матеріали справи не містять.
Частиною 7 статті 23 Закону № 3543-XII установлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
З 05 січня 2023 року механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначає Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. 
Військовий облік полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: 
фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з підпункту 8 пункту 1 Правил військового обліку (додаток 2 до Порядку №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, Зазначених у  статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у  статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 56 Порядку № 560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до пункту 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним, які перебувають на військовому обліку в розвідувальних органах, СБУ, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період наказами керівників відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ утворюються відповідні комісії. 
Надання військовозобов`язаним відстрочок комісіями, утвореними в розвідувальних органах, СБУ, здійснюється відповідно до цього Порядку.
Питання надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, за підприємствами, установами і організаціями, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1  додатка 5, комісією не розглядаються.
Абзацом 1 пункту 58 Порядку № 560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1  додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу  заяву  за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у  переліку  згідно з додатком 5. 
Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
За правилами пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. 
Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається  довідка  із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за  формою, визначеною у додатку 7. 
Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час. 
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. 
У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у  пункті 2  частини 1,  пунктах 3,  4,  5  частини 3 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відстрочка посадовим (службовим) особам, зазначеним в підпунктах 16-23 пункту 1  додатка 5, надається на строк їх перебування на відповідній посаді територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, зазначеним в  абзаці другому  пункту 58 цього Порядку. 
У разі звільнення зазначених посадових (службових) осіб чи переведення на посаду, не зазначену в підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, відповідний орган державної влади, інший державний орган в одноденний строк інформує шляхом надсилання листа відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, який оформив військовозобов`язаному відстрочку, для її анулювання, а також територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління або регіональний орган СБУ або відповідний підрозділ розвідувальних органів, у яких така особа перебуває на військовому обліку.
Для продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаний з виданням Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації подає (надсилає) на розгляд комісії заяву у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
У разі неможливості провести перевірку у військовозобов`язаного підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляє про необхідність надання відповідних підтвердних документів.
Відмовляючи позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідач рекомендував надати підтверджуючі документи згідно додатку 5 (п. 3 ч. 1) Порядку № 560, а саме: 
письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України.
Так, в п. 3 ч. 1 додатку 5 постанови Порядку № 560 встановлено, що жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, для підтвердження права на відстрочку мають надати: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Колегія суддів апеляційної інстанції, надаючи правову оцінку даним правовідносинам, погоджується з висновком суду першої інстанції,  що помилкові висновки відповідача щодо аналізу норм права призвели до прийняття необґрунтованого рішення з огляду на наступне.  
Відповідно до частини першої ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. 
Форми такого утримання можуть різнитись. 
Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд зазначає, що позивач зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей незважаючи на те, що вони спільно не проживають.
Однак, за обставин цієї справи відповідач під час розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не досліджував факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, а відмову у наданні відстрочки обґрунтував виключно тим, що позивач не надав документів згідно додатку 5 (п. 3 ч. 1) Порядку № 560. Інших підстав для відмови не зазначено.
Документи, які передбачені у додатку 5 до Порядку №560, на відсутність яких посилається відповідач, як на підставу для відмови у наданні відстрочки не можуть спростувати факт утримання дітей позивачем.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Відповідно до статті 3 Закону «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.
Згідно з положеннями статті 4 вказаного Закону №794-VII Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Приписами статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Відповідно до ч. 1 ст.49 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти  постанови і розпорядження.
Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.
У абз. 2 ч. 5 ст. 22 Закону № 3543-XII передбачено, що Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, цим законом КМУ надано лише право на встановлення порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Законодавець делегував Уряду повноваження на встановлення порядку проведення призову громадян на військову службу.
Під "порядком" розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, призову громадян на військову службу.
Натомість, до повноважень Кабінету Міністрів України не входить зміна умов та підстав для надання відстрочки військовозобов`язаним.
Відповідно до стаття 19 Закону України «Про нормотворчу діяльність» від 24.08.2023 №3354-IX юридична сила  це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із:
1) засад конституційного ладу в Україні;
2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених Конституцією України та (або) законом;
3) інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом.
З урахуванням вимог частини 1 цієї статті в Україні встановлюється така ієрархія нормативно-правових актів:
1) Конституція України в системі нормативно-правових актів України має найвищу юридичну силу і є обов`язковою до виконання на території України;
2) чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, укладаються відповідно до Конституції України та мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 3-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;
3) закони приймаються на основі Конституції України, чинних міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 4-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;
4) постанови Верховної Ради України, укази Президента України приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 5-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;
5) постанови Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Національного банку України приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, постанов Верховної Ради України та указів Президента України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 6-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України.
Таким чином, закони України мають вищу юридичну силу ніж норми постанови КМУ, тому суд вважає за необхідне застосувати саме норми Закону  № 3543-XII, якою передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Цією нормою передбачені такі умови для надання військовозобов`язаному відстрочки від призову: наявність на утриманні 3х та більше дітей віком до 18 років та  відсутність заборгованості із сплати аліментів.
На підтвердження перебування на утриманні позивача трьох неповнолітніх дітей було надано заяви їх матерів - ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебувають на повному утриманні свого батька ОСОБА_1 , заборгованість зі сплати аліментів відсутня та ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 після розірвання шлюбу продовжує утримувати доньку ОСОБА_2 і у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів.
Наявності у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів відповідачем не встановлена.
Вказане вище свідчить про те, що відповідач заяву позивача належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу.
Як наслідок, права позивача було порушено рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду документів для оформлення військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період, оформленим протоколом від 10.10.2024 № 21 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 3 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно саме це рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Враховуючи наведене, належним способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду документів для оформлення військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період, оформлене протоколом від 10.10.2024 за №21 про відмову в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі п. 3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".          В силу ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно п. 11 Положення №154 закріплено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Тобто, комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду документів для оформлення військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період, в даному випадку має виключну компетенцію в питаннях оформлення відстрочки від мобілізації.
З огляду на встановлені обставини у даній справі та положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1  повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.          
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, які були спростовані судом в ході розгляду справи.
Ураховуючи те, що як в частині відмови у задоволенні позову, так і в частині витрат на правничу допомогу рішення суду учасниками справи не оскаржується, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснюється.
          Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на те, що відповідачем було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року у справі №280/11127/24 до ухвалення судового рішення по суті апеляційної скарги і на час прийняття рішення судовий збір ним не сплачено, колегія суддів  апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1453,44 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні 44 коп.) за подання апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року у справі №280/11127/24.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року – залишити без змін.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 )  на користь спеціального фонду Державного бюджету України суму судового збору за подання апеляційної скарги    у розмірі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні) 44 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 04.09.2025 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова