ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 592/3258/21
провадження № 61-11874св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Неговська Ірина Володимирівна,
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 грудня 2023 року у складі судді Фоменко І. М. та постанову Сумського апеляційного суду від 23 липня 2024 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Філонової Ю. О., Рунова В. Ю.
у справі за позовом  ОСОБА_1 (далі - позивач) до Комунальної установи «Сумський міський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) «Берегиня» (далі - КУ «СМТЦСО (НСП) «Берегиня»), голови Сумської міської ради ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1.           У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Центр реінтеграції бездомних осіб» Сумської міської ради (далі - Центр реінтеграції), третя особа - голова Сумської міської ради ОСОБА_2. , про скасування розпоряджень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
2.           Центр реінтеграції та голова Сумської міської ради ОСОБА_2. позовні вимоги не визнали.
3.           Справа розглядалася судами неодноразово.
4.           Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив, і його позицію підтримала апеляційна інстанція.
5.           Позивач оскаржив рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що суди не врахували висновків, викладених у постанові Верховного Суду, наведеній у касаційній скарзі.
6.           Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
7.           Позов обґрунтований так:
-                  з 29 листопада 2017 року позивач працював на посаді директора в Центрі реінтеграції. За період роботи неодноразово був нагороджений грамотами;
-                  з часу, коли позивач приступив до виконання своїх обов`язків, він виявив факти неправомірної реєстрації громадян. Також позивач вимагав виділення коштів на проведення ремонтів, придбання обладнання, пов`язаного з протипожежною безпекою та виконанням безпосередніх функцій Центру реінтеграції. У 2020 році позивач відмовився підписувати бюджетну пропозицію в межах доведених граничних коефіцієнтів, оскільки в такому випадку не забезпечувалося виконання приписів пожежної безпеки і виконання вимог трудового законодавства. Внаслідок таких дій позивача у нього загострилися стосунки з керівництвом Департаменту соціального захисту населення Сумського міської ради, йому не призначили жодної преміальної виплати, було скорочено фінансування Центру реінтеграції, неправомірно зупинені операції з бюджетними коштами;
-                  зупинка фінансування зумовила неможливість надання Центром реінтеграції соціальних послуг відповідно до встановлених стандартів;
-                  Центр реінтеграції був змушений звернутися до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державного казначейства в м. Суми та Департаменту соціального захисту населення Сумського міської ради про визнання дій протиправними та скасування розпорядження;
-                  з метою примусити позивача відмовитися від цього позову була організована перевірка роботи Центру реінтеграції, на наслідками якої складена доповідна записка;
-                  розпорядженням Сумського міського голови від 17 лютого 2021 року № 62-к «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» позивачу було оголошено догану, а розпорядженням від 22 лютого 2021 року № 73-к «Про звільнення ОСОБА_3 » його звільнено із займаної посади;
-                  крім очевидно неправомірної мети (забезпечення відмови від позову), оголошення позивачу догани та його звільнення не відповідає вимогам частини другої статті 149 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) щодо неприпустимості подвійного дисциплінарного стягнення з тих самих підстав;
-                  оголошення догани та звільнення мотивовані порушеннями, які начебто мали місце в роботі Центру реінтеграції, виявленими в ході перевірки та викладеними у доповідній записці від 25 січня 2021 року. Надана в обґрунтування оскаржуваних розпоряджень інформація та безпосередній текст доповідної записки до відома позивача не доводилися. З доповідною запискою його не знайомили. Вважати зазначені в доповідній записці твердження встановленим фактом немає жодних підстав;
-                  питання, які були поставлені позивачу у вимозі про надання пояснень, не стосуються питань, зазначених у додатку до наказу від 21 січня 2021 року № 10-0 «Перелік питань, які підлягають перевірці в Центрі реінтеграції бездомних осіб». Такі питання, як і оскаржувані розпорядження, не містять жодного посилання на порушення позивачем своїх посадових обов`язків чи дисципліни;
-                  за приписами частини шостої статті 32 КЗпП працівник, який повідомив про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VІІ «Про запобігання корупції», вчинених іншою особою, не може бути звільнений чи змушений до звільнення, притягнутий до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з таким повідомленням або підданий іншим негативним заходам впливу, або загрозі таких заходів впливу;
-                  розпорядження про звільнення безпосередньо позивачу так і не було вручене, копія цього розпорядження електронною поштою була надіслана на електронну адресу Центру реінтеграції 22 лютого 2021 року о 17:08 годині; 
-                  повний розрахунок при звільненні з позивачем не проведений та трудова книжка не видана.
8.           З огляду на викладене позивач просив суд:
-                  визнати незаконними та скасувати розпорядження Сумського міського голови від 17 лютого 2021 року № 62-к «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» та розпорядження від 22 лютого 2021 року № 73-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; 
-                  поновити його на посаді директора Центру реінтеграції з 23 лютого 2021 року та ухвалити рішення про виплату йому Центром реінтеграції середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 лютого 2021 року по день ухвалення рішення.
ІII. Короткий зміст судових рішень 
9.           Протокольною ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2021 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Сумського міського голову ОСОБА_2 .
10.        Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 жовтня 2021 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Центру реінтеграції про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
11.        Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позову позивача до Сумського міського голови ОСОБА_2. про скасування розпоряджень. 
12.        Постановою Сумського апеляційного суду від 11 січня 2022 року ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 жовтня 2021 року скасовано, справу в частині вимог позивача до Центру реінтеграції про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
13.        Постановою Сумського апеляційного суду від 11 січня 2022 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2021 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Сумського міського голови від 17 лютого 2021 року № 62-к «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
14.        Протокольною ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого 2022 року КУ «СМТЦСО (НСП) «Берегиня», яка є правонаступником Центру реінтеграції, залучено до участі у справі в якості відповідача.
15.        Постановою Верховного Суду від 20 липня 2022 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 11 січня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
16.        У вересні 2022 року позивач подав до суду ще один позов до КУ «СМТЦСО (НСП) «Берегиня», голови Сумської міської ради ОСОБА_2. про визнання незаконними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
17.        Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2022 року справи об`єднані в одне провадження.
IV. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій
18.        Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 23 липня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.
19.        Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з таких мотивів:
-                  перешкоджання проведенню перевірки з боку позивача як директора Центру реінтеграції є грубим порушенням, що створює ризики безконтрольності і безкарності, а також посягає на правопорядок і нормальне функціонування як самого Центру так і установ, пов`язаних з ним;
-                  позивач притягнутий до відповідальності обґрунтовано, відповідач діяв у межах повноважень та відповідно до вимог трудового законодавства за наявності підтвердження порушення позивачем трудових обов`язків щодо забезпечення виконання покладених на Центр реінтеграції завдань з надання соціальних послуг - надання ліжко-місця з комунально-побутовими послугами;
-                  підстав для визнання незаконними та скасування розпоряджень немає;
-                  вимоги позивача про поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання незаконними та скасування розпоряджень, тому задоволенню також не підлягають.
V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
20.        У касаційній скарзі представник позивача просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
21.        Касаційна скарга обґрунтована такими обставинами:
-                  суд апеляційної інстанції допустив до участі у справі двох представників Сумського міського голови ОСОБА_2., повноваження яких були визначені довіреностями, проте не звернув увагу на те, що Сумська міська рада висловила недовіру ОСОБА_2 , припинила достроково його повноваження та звільнила з посади міського голови, а виконуючим обов`язки Сумського міського голови призначила ОСОБА_4 Підтвердження повноважень представляти інтереси ОСОБА_4 в матеріалах справи немає;
-                  суд апеляційної інстанції допустив процесуальне порушення, оскільки справа була призначена до розгляду і розглянута, коли ще не було визначено склад суду;
-                  суд першої інстанції не взяв до уваги твердження позивача про те, що розпорядження про притягнення його до дисциплінарної відповідальності підписане неуповноваженою особою. Відповідно до Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР) таке розпорядження мало бути підписане секретарем Сумської міської ради;
-                  порушення, які стали підставою для оголошення догани, є примусом здійснювати обов`язки, які не входили до компетенції позивача, що є порушенням Закону України від 06 вересня 2012 року № 5207-VІ «Про засади та протидії дискримінації в Україні»;
-                  довідка про результати здійснення перевірки роботи Центру реінтеграції, згідно з якою виявлені порушення, датована 23 лютого 2021 року. Таким чином, підстави для догани, оголошеної 17 лютого 2021 року, стали відомі лише 23 лютого 2021 року, тобто вже після звільнення позивача;
-                  судами не врахована відповідь Головного управління Національної поліції в Сумській області від 11 серпня 2021 року за результатами перевірки факту звернення позивача щодо подій, які відбулися 22 січня 2021 року, коли група невідомих осіб спробувала здійснити перевірку в Центрі реінтеграції;
-                  суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що навіть після звільнення позивача організаційно-побутові недоліки не були усунуті, крім того, Центр реінтеграції взагалі був ліквідований як непридатний для подальшого здійснення завдань, покладених на нього. Таким чином, недоліки в роботі Центру реінтеграції виникли не внаслідок винних дій позивача, а з незалежних від нього обставин;
-                  відшукувати самостійно грошові кошти для забезпечення належної роботи Центру реінтеграції не було передбачено жодним документом, яким керувався у своїй роботі позивач;
-                  суди не врахували відсутність посадові інструкції та доказів ознайомлення з нею позивача;
-                  суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме статті 31, 140, 141, 147-149 КЗпП. Відсутність винних дій позивача виключає притягнення його до дисциплінарної відповідальності;
-                  розпорядження про звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема, в ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків. Адже позивач звільнений за одноразове грубе порушення дисципліни, яке виявилось у недопущенні до перевірки членів комісії, натомість не зазначено, коли саме мало місце таке недопущення - 22 січня 2021 року або 25 січня 2021 року. В оскаржуваних судових рішеннях вказано про дві події недопущення до перевірки (і представник міського голови на цьому наголошував в судовому засіданні), що виключає можливість звільнення за одноразове грубе порушення;
-                  оспорювані розпорядження про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не містять фактичних та конкретних обставин щодо причин накладення стягнення, а загальні формулювання не пояснюють суть порушень трудової дисципліни, які допустив в роботі позивач;
-                  відповідачем не доведено наявності складу дисциплінарного проступку у діях або бездіяльності позивача, зокрема, вини, причинно-наслідкового зв`язку між порушенням трудової дисципліни і шкідливими наслідками, які спричинило або могло спричинити це порушення;
-                  суд першої інстанції неправильно надав оцінку доказам і, як наслідок, безпідставно не застосував норми права для поновлення позивача на роботі та виплати йому середнього заробітку за вимушений прогул;
-                  суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17.
VІ. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
22.        13 листопада 2024 року Сумський міський голова подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому навів такі мотиви для відмови у задоволенні цієї скарги:
-                  позивач вже був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення трудового законодавства, що підтверджується розпорядженням міського голови від 12 квітня 2018 року № 115-к «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», за допущені недоліки у роботі, а саме неналежну організацію роботи закладу, наслідками якої стали порушення вимог чинного законодавства про працю (недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, порушення вимог трудового законодавства);
-                  твердження позивача про нагородження його відзнаками є необґрунтованим, оскільки розпорядженням міського голови від 28 жовтня 2020 року № 105-Н «Про відзначення з нагоди Дня працівника соціальної сфери» був відзначений трудовий колектив Центру реінтеграції, а не він особисто, інших доказів отримання ним нагород чи відзнак матеріали справи не містять;
-                  про заплановану перевірку позивач був завчасно проінформований; 
-                  в розпорядженні про притягнення до дисциплінарної відповідальності наявне нормативне обґрунтування із зазначенням порушень, виявлених посадовими особами органу місцевого самоврядування під час відвідування Центру реінтеграції;
-                  в матеріалах справи наявна довіреність представника міського голови за підписом секретаря Сумської міської ради ОСОБА_4, котрий виконує обов`язки міського голови, і колегія апеляційного суду в судовому засіданні її досліджувала. Підстав припинення представництва за довіреністю судом апеляційної інстанції не встановлено;
-                  зміна фізичної особи, яка обіймає посаду керівника, ОСОБА_2. на ОСОБА_4 не є підставою для втрати чинності чи припинення дії довіреностей, що були видані раніше за підписом попереднього керівника цього органу. Такого висновку дійшов Верховний Суд, розглянувши справу № 140/2350/19. Доводи позивача зводяться виключно до перекручування фактичних обставин;
-                  виконуючий обов`язки міського голови з виконавчої роботи Бондаренко М. Є. діяв в межах повноважень, наданих йому чинними нормативними актами, та був уповноважений видавати розпорядження, у тому числі з кадрових питань;
-                  позивачем не конкретизовано, які саме обов`язки примушували його здійснювати, які не входили до його компетенції;
-                  довідка про результати перевірки роботи Центру реінтеграції від 23 лютого 2021 року є додатковим доказом незадовільної роботи позивача на посаді директора цього Центру та ніяким чином не могла бути підставою для застосування до нього дисциплінарних стягнень;
-                  доводи позивача про відсутність інформації у розпорядженні про догану стосовно підстав застосування до нього такого дисциплінарного стягнення та нормативного обґрунтування видачі цього розпорядження є безпідставними та такими, що не підтверджуються наявними доказами;
-                  порушення трудової дисципліни позивача, за яке йому було оголошено догану, містить усі елементи дисциплінарного правопорушення. Порушення стосувалися лише тих обов`язків, які були складовими трудової функції позивача, неналежне виконання було винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності;
-                  позивач як директор Центру реінтеграції несе персональну відповідальність за виконання покладених на Центр завдань;
-                  дисциплінарне стягнення до позивача було застосоване співмірно до вчинених ним порушень трудової дисципліни, розпорядження видане в межах повноважень та в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства;
-                  дії позивача вплинули не лише на організацію діяльності Центру реінтеграції, а й негативно вплинули на дотримання законних прав бездомних осіб;
-                  Сумський міський голова, видаючи розпорядження про звільнення позивача, мав усі підстави для застосування такого виду дисциплінарного стягнення;
-                  вимоги чинного законодавства щодо дотримання процедури звільнення позивача, у тому числі щодо повідомлення його про звільнення під розписку, були повністю виконані.
VІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
23.        20 серпня 2024 року представник позивача - адвокат Неговська І. В. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції.
24.        Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху.
25.        Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження.
26.        Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 05 листопада 2024 року.
27.        Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2025 рокусправу призначено до судового розгляду.
VIІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
28.        Розпорядженням міського голови м. Суми від 29 листопада 2017 року № 422-к ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року призначено на посаду директора Центру реінтеграції.
29.        За час перебування на цій посаді позивач неодноразово нагороджувався почесними грамотами.
30.        Центр реінтеграції у 2019-2020 роках звертався з листами за підписом позивача на адресу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради та Сумського міського голови щодо виділення додаткових коштів на потреби Центру.
31.        30 грудня 2020 року Центр реінтеграції направив на адресу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради листа щодо прийняття рішення про надання соціальної послуги на розміщення у Центрі у 2021 році осіб без постійного місця проживання, які наразі проживали там. Крім того, при прийнятті рішення просив врахувати, що вийшла з ладу електромережа в житловому приміщенні Центру, відсутні дезінфікуючі засоби та кошти на їх придбання, дезінфекційна камера, кошти на очистку каналізаційних нечистот, а також не виконується рішення виконавчого комітету Сумської міської ради щодо забезпечення бездомних осіб засобами особистої гігієни (мило), кошти на їх закупівлю заблоковані. В листі зазначено, що такі недоліки виникли внаслідок протиправних дій керівництва Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради щодо блокування коштів на ведення господарської діяльності Центру.
32.        У провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебувала справа № 480/7923/20 за адміністративним позовом Центру реінтеграції до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, Управління Державної казначейської служби у м. Суми про визнання дій протиправними та скасування розпорядження.
33.        Згідно з наказом від 31 грудня 2020 року № 228-о за підписом директора Центру реінтеграції ОСОБА_1. «Про перебування клієнтів Центру на території установи у 2021 році» у зв`язку із закінченням 31 грудня 2020 року терміну дії договору про надання послуг з 28 особами та неможливістю прийняти їх на обслуговування у 2021 році, виділено 3 кімнати для тимчасового перебування осіб без постійного місця проживання з 01 січня 2021 року до 01 квітня 2021 року без забезпечення хлібом, чаєм та засобами особистої гігієни.
34.        Протоколом засідання комісії з вирішення питань адаптації бездомних осіб до суспільного життя від 06 січня 2021 року № 1 було вирішено ініціювати створення міським головою ОСОБА_2 виїзної комісії у складі депутатів Сумської міської ради на чолі з міським головою для встановлення причин та наслідків і відповідальних за порушення Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради бюджетного законодавства в частині забезпечення умов належного фінансування Центру реінтеграції, що призвели до фактичної неможливості надання Центром соціальних послуг в умовах холодної пори року та епідемії Ковід-19. При створенні комісії через конфлікт інтересів вирішили не включати працівників Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради. З цього протоколу вбачається, що він не містить підпису голови комісії Котляр А. І. - заступника директора Департаменту - начальника управління у справах осіб з інвалідністю та соціального обслуговування громадян.
35.        21 січня 2021 року Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради видано наказ № 10-0 «Про проведення перевірки Центру реінтеграції щодо якості та своєчасності надання соціальних послуг», згідно з яким створено комісію для перевірки якості та своєчасності надання соціальних послуг Центром реінтеграції. Зобов`язано 22 січня 2021 року провести перевірку відповідно до переліку питань, викладених у додатку до наказу.
36.        Проведенню перевірки передували чисельні звернення бездомних осіб стосовно безпідставного їх виселення із Центру реінтеграції та, як наслідок, неналежного надання їм соціальних послуг.
37.        З огляду на зміст службової записки від 14 січня 2021 року за підписом директора Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради Масік Т. О., адресованої Сумському міському голові, в період з 05 січня 2021 року до 11 січня 2021 року до департаменту звернулось 25 бездомних осіб з питання отримання послуги притулку бездомним особам у Центрі реінтеграції, так як зранку 05 січня 2021 року за дорученням директора цього Центру черговим з режиму було повідомлено, що надання вказаної послуги припинено. Крім того, всі особисті речі бездомних осіб були виставлені з кімнат відділення нічного перебування та в грубій формі вказано на заборону приходити до Центру. В телефонній розмові директор Центру реінтеграції аргументував відмову у наданні соціальних послуг відсутністю належного фінансування установи та аварійним станом приміщення, де перебувають клієнти.
38.        Згідно з доповідною запискою, адресованою на ім`я Сумського міського голови та зареєстрованою у виконавчому комітеті Сумської міської ради 25 січня 2021 року, комісією 22 січня 2021 року о 07:00 годині було відвідано Центр реінтеграції. Директором цього Центру ОСОБА_1 чинились перешкоди у можливості доступу до відвідування. У цій доповідній записці зазначені виявлені порушення.
39.        Відповідно до акту від 22 січня 2021 року на момент прибуття за адресою Центру реінтеграції о 08:45 годині під час пред`явлення наказу, який є підставою для перевірки, директор Центру ОСОБА_1 відмовився отримати його для ознайомлення та забезпечення проведення перевірки.
40.        25 січня 2021 року копію наказу від 21 січня 2021 року № 10-0 про проведення перевірки було вручено директору Центру реінтеграції ОСОБА_1 , проте допустити комісію до Центру він відмовився. 
41.        27 січня 2021 року на адресу директора Центру реінтеграції ОСОБА_1 направлено вимогу про надання пояснень у порядку статті 149 КЗпП. Позивач надав відповідні пояснення 02 лютого 2021 року через відділ організаційно-кадрової роботи Сумської міської ради.
42.        Розпорядженням від 17 лютого 2021 року № 62-к за підписом виконувача обов`язків міського голови з виконавчої роботи Бондаренко М. Є. оголошено догану директору Центру реінтеграції ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків, а саме: призупинення надання Центром реінтеграції соціальних послуг, у тому числі незабезпечення клієнтів Центру хлібом, чаєм та засобами особистої гігієни, можливістю проживання; незабезпечення відновлення роботи каналізації та дворової вбиральні, а також не надання можливості клієнтам Центру використовувати туалет, що знаходиться у приміщенні Центру реінтеграції; незабезпечення клієнтів Центру наявною гуманітарною допомогою у вигляді речей та продуктів харчування; незабезпечення клієнтів Центру послугою пральної машини та безпідставної відмови у наданні клієнтам доступу до кімнати, де знаходяться кухонні прилади; невиконання Центром власних повноважень, пов`язаних з реєстрацією місця проживання ОСОБА_6 ; використання житлових кімнат для зберігання списаних матраців та ліжок, тобто не за призначенням, та через це штучне зменшення кількості клієнтів Центру, а також безпідставне невикористання відремонтованих приміщень для проживання клієнтів Центру; неналежне забезпечення освітлення у приміщеннях розташування клієнтів Центру; неефективне використання робочого часу керівника (22 січня 2021 року разом з юрисконсультом поїхав відправляти пошту сторонам по справі та здавати в канцелярію суду заяву).
43.        16 лютого 2021 року позивачу було направлено вимогу про надання пояснень у порядку статті 149 КЗпП стосовно відмови у проведенні перевірки.
44.        Згідно з актом від 19 лютого 2021 року директор Центру реінтеграції ОСОБА_1 станом на 17:15 годин 18 лютого 2021 року не надав письмових пояснень відповідно до статті 149 КЗпП, які вимагалися від нього листом від 16 лютого 2021 року № 370/03.02.02-08.
45.        Розпорядженням Сумського міського голови ОСОБА_2. від 22 лютого 2021 року № 73-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Центру реінтеграції за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, яке полягає у відмові у проведенні перевірки Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради якості та своєчасності надання соціальних послуг, які надаються Центром реінтеграції, на підставі наказу від 21 січня 2021 року № 10-0 «Про проведення перевірки Центру реінтеграції щодо якості та своєчасності надання соціальних послуг».
IХ. Позиція Верховного Суду
46.        Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 6), Верховний Суд зазначає наступне. 
Щодо розпорядження про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності від 17 лютого 2021 року № 62-к
47.        Пунктами 10 та 20 частини четвертої статті 42 Закону від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР передбачено, що сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру»; видає розпорядження у межах своїх повноважень.
48.        За загальним правилом, визначеним статтею 147-1 КЗпП, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
49.        Пунктом 5.1 Положення про Центр реінтеграції бездомних осіб (нова редакція) (далі - Положення) передбачено, що директор Центру призначається на посаду та звільняється розпорядженням Сумського міського голови відповідно до вимог чинного законодавства України за поданням начальника Управління соціального захисту населення Сумської міської ради та за погодженням із заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради відповідно до розподілу обов`язків.
50.        За змістом статті 139 КЗпП працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
51.        Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
52.        Згідно зі статтею 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
53.        Відповідно до статті 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
54.        До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП).
55.        Верховний Суд раніше висловлював правову позицію щодо застосування відповідних норм права, що враховується у цих правовідносинах відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК.
56.        У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17 (провадження № 61-38286св18) зазначено, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
57.        Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника (див. постанову Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 487/1885/17 (провадження                              № 61-25009св18).
58.        Судами встановлено, що основним завданням Центру реінтеграції було, серед іншого, надання соціальних послуг клієнтам Центру з урахуванням індивідуальних потреб. Директор цього Центру, зокрема, здійснює керівництво діяльністю закладу; несе персональну відповідальність за виконання покладених на Центр завдань (пункти 2.2, 5.2 Положення).
59.        Пунктом 2.3 Положення передбачено, що Центр реінтеграції, серед іншого, надає клієнтам такі соціальні послуги як надання притулку (надання ліжко-місця з комунально-побутовими послугами).
60.        Призупинення надання соціальних послуг, в тому числі незабезпечення клієнтів Центру реінтеграції можливістю проживання, ненадання можливості клієнтам Центру використовувати туалет, що знаходиться в приміщенні Центру, незабезпечення послугою пральної машини та безпідставна відмова у наданні доступу до кімнати, де знаходяться кухонні прилади, використання відремонтованих за кошти місцевого бюджету житлових кімнат для зберігання списаних матраців та списаних ліжок, а також безпідставне невикористання відремонтованих приміщень для проживання клієнтів Центру підтверджується матеріалами справи, зокрема, доповідною запискою від 25 січня 2021 року.
61.        Надані позивачем пояснення на вимогу від 27 січня 2021 року вказаних порушень не спростовують.
62.         ОСОБА_1 мотивує призупинення надання соціальних послуг закінченням дії договорів та неможливістю надавати послуги у зв`язку із зупиненням операцій з бюджетними коштами та блокуванням рахунку установи.
63.        Вирішуючи спір, суди виходили з того, що випадки припинення надання послуг Центром реінтеграції чітко визначені пунктом 3.11 Положення, яким такої підстави для припинення надання соціальних послуг, на яку вказує позивач, не передбачено.
64.        Суди встановили, що зупинення операцій з бюджетними коштами було здійснено з 01 жовтня 2020 року до кінця бюджетного періоду 2020 року у зв`язку із непідписанням позивачем відповідних довідок, незважаючи на неодноразове звернення Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради з цього приводу до Центру. Проте з 01 січня 2021 року всі платежі проводилися у повному обсязі. Отже у позивача, починаючи з 01 січня 2021 року, була можливість організувати роботу по наданню соціальних послуг.
65.        Крім того, надання базових соціальних послуг, таких як доступ бездомних осіб до кімнат, душу, туалету, кухні та можливість прання речей не потребує розпорядження бюджетними коштами за наявності відповідного персоналу та матеріальної бази Центру реінтеграції.
66.        Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виснували, що підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження від 17 лютого 2021 року № 62-к, яким ОСОБА_1 було оголошено догану, немає. Дисциплінарне стягнення у виді догани було застосоване до позивача з дотриманням вимог трудового законодавства за наявності підтвердження порушення останнім трудових обов`язків щодо забезпечення виконання покладених на Центр реінтеграції завдань з надання соціальних послуг.
67.        Суд апеляційної інстанції правильно відхилив доводи апеляційної скарги щодо підписання розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності неуповноваженою особою, оскільки на той час міський голова відбув у відпустку, і виконання його обов`язків з виконавчої роботи було покладено на першого заступника міського голови Бондаренка М. Є. відповідно до пункту 2 розпорядження міського голови м. Суми від 30 грудня 2020 року № 345-Р «Про розподіл обов`язків між міським головою, секретарем міської ради, першим заступником міського голови, заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та керуючим справами виконавчого комітету».
Щодо розпорядження від 22 лютого 2021 року № 73-к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади директора Центру реінтеграції
68.        Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
69.        Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
70.        У постанові від 05 березня 2020 року у справі № 133/2002/16-ц (провадження № 61-38752св18) Верховний Суд наголошував, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
71.        Як вбачається зі змісту оскаржуваного розпорядження, ОСОБА_7 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, яке полягає у відмові у проведенні перевірки Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради якості та своєчасності надання соціальних послуг, які надаються Центром реінтеграції, на підставі наказу від 21 січня 2021 року № 10-0.
72.        Пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
73.        Аналіз наведеної норми права дає можливість дійти висновку про те, що рішення про звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП може бути прийняте роботодавцем за наявності сукупності таких умов: суб`єктом дисциплінарної відповідальності може бути певна категорія працівників; для застосування вказаної норми закону необхідно встановити факт порушення працівником своїх трудових обов`язків; порушення повинно бути одноразовим та грубим; рішення про звільнення працівника може прийняти лише уповноважена на те особа. Порушення трудових обов`язків з прямим умислом може бути визнане таким, що підпадає під пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП навіть за відсутності шкідливих наслідків.
74.        Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Як приклади одноразового грубого порушення працівником трудових обов`язків є істотне порушення фінансової дисципліни, відмова допустити службових осіб контролюючих органів до перевірки діяльності організації тощо. Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо.
75.        Під порушенням трудових обов`язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових обов`язків віднесені обов`язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншим локальним нормативним актом та законодавством про працю.
 
76.        Оскільки позивач на дату звільнення займав посаду директора Центру реінтеграції, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що він був суб`єктом дисциплінарної відповідальності, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП.
77.        Судами встановлено, що 22 січня 2021 року позивач чинив перешкоди у проведенні перевірки, оскільки відмовився отримати наказ про проведення перевірки від 21 січня 2021 року № 10-0, разом з підлеглими працівниками покинув територію Центру реінтеграції, не надавши доступ до речей та документів членам комісії, що підтверджується доповідною запискою від 25 січня 2021 року та актом від 22 січня 2021 року, підписаним, крім членів комісії з перевірки, також старшим лейтенантом поліції Зарвою П. А. 
78.        Про заплановану перевірку позивач був завчасно проінформований, що підтверджується доповідною запискою чергового з режиму ОСОБА_8 , який зазначає, що 21 січня 2021 року до нього зателефонував завідуючий нічного відділення та зазначив, що 22 січня 2021 року до Центру реінтеграції прибудуть «перевіряючі» з Сумської міської ради, яких потрібно не пропускати до Центру до 08:00 години.
79.        Оскільки перевірка не була проведена в повному обсязі, члени комісії 25 січня 2021 року повторно прибули до Центру реінтеграції. Наказ від 21 січня 2021 року № 10-0 був вручений особисто позивачу. Проте, ОСОБА_1 відмовився допустити комісію до Центру реінтеграції, виклав свою відмову власноруч письмово, мотивуючи її тим, що відповідно до Закону України від 17 березня 2020 року № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон від 17 березня 2020 року № 530-IX ) заборонено проведення перевірок.
80.        З приводу зазначеного порушення трудової дисципліни 16 лютого 2021 року позивачу було направлено вимогу про надання пояснень у порядку статті 149 КЗпП. Проте письмових пояснень ОСОБА_1 не надав, що підтверджується актом, складеним 19 лютого 2021 року.
81.        Відмову позивача допустити членів комісії до Центру реінтеграції з посиланням на Закон від 17 березня 2020 року № 530-IX Сумський міський голова обґрунтовано визнав безпідставною, оскільки застосування цього Закону здійснюється виключно до перевірок, що регулюються Законом України від 05 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». При цьому, жодним із чинних нормативно-правових актів уповноваженим посадовим особам місцевого самоврядування не забороняється здійснювати відповідно до їх повноважень перевірку якості та своєчасності надання послуг підпорядкованими організаціями та установами.
82.        З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виснували, що порушення трудових обов`язків позивачем, яке полягає у відмові щодо проведення перевірки Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради якості та своєчасності надання соціальних послуг, відповідач правильно визнав як одноразове грубе порушення працівником трудових обов`язків, оскільки воно хоча і вчинено позивачем протягом двох днів, проте стосується відмови у проведенні однієї і тієї ж перевірки, призначеної наказом цього Департаменту від 21 січня 2021 року № 10-0.
83.        Незазначення в оспорюваному розпорядженні дати, коли мало місце недопущення до проведення перевірки, не є підставою для визнання цього розпорядження незаконним, оскільки позивач сам не заперечує такого факту. Разом з тим, коли мала місце відмова у перевірці, можливо встановити на підставі документів, які слугували підставою для видання розпорядження.
84.        Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що перешкоджання проведенню перевірки з боку позивача як директора комунального підприємства є грубим порушенням трудових обов`язків, а тому останній притягнутий до дисциплінарної відповідальності обґрунтовано та з дотриманням порядку, передбаченого трудовим законодавством, а Сумський міський голова діяв у межах повноважень та відповідно до закону.
85.        Вирішуючи спір, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановили обставини справи, дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, внаслідок чого дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
86.        Позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними вимогами від вимог про визнання незаконними та скасування розпоряджень, тому задоволенню також не підлягають.
87.        Наведена в касаційній скарзі практика Верховного Суду (див. пункт 21) не свідчить про застосування норм права у цій справі без урахування висновків, що містяться у зазначеній постанові.
88.        Аргументи позивача щодо недопустимості подвійного дисциплінарного стягнення Верховний Суд відхиляє, оскільки відмова у проведенні перевірки є достатнім порушенням для висновку про обґрунтованість його звільнення.
89.        Доводи касаційної скарги щодо дискримінації не заслуговують на увагу, оскільки зміст позовної заяви та апеляційної скарги позивача таких доводів не містить, фактичних даних, які підтверджують, що дискримінація мала місце, позивач не наводив, тому суди попередніх інстанцій це питання не вирішували.
90.        Доводи позивача про те, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції посаду керівника Сумської міської ради обіймала не та особа, яка видала довіреності представникам, які приймали участь у розгляді справи, є безпідставними, оскільки зміна особи, яка обіймає посаду керівника органу державної влади, не є підставою для втрати чинності чи припинення дії довіреностей, що були видані раніше за підписом попереднього керівника цього органу (див. постанову Верховного Суду від 14 серпня 2020 року у справі № 140/2350/19). Разом з тим, матеріали справи містять також копії довіреностей на підтвердження повноважень представників Сумського міського голови, підписаних секретарем Сумської міської ради Кобзарем А. М. (т. 5 а. с. 200, 245).
91.        Посилання позивача на те, що ця справа була призначена до розгляду і розглянута, коли ще не було визначено склад суду, є помилковим, оскільки склад колегії суддів: Криворотенко В. І., Філонова Ю. О. та Рунов В. Ю. згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями був визначений 03 червня 2024 року, в той час як справа призначена до розгляду 07 червня 2024 року, а постанова ухвалена судом апеляційної інстанції у складі цієї колегії суддів 23 липня 2024 року. На підставі розпорядження Сумського апеляційного суду від 08 липня 2024 року повторний автоматизований розподіл справи № 592/3258/21 09 липня 2024 року не відбувся через відсутність потрібної кількості суддів для такого розподілу, тому розгляд цієї справи у зв`язку з перебуванням судді Філонової Ю. О. у відпустці був відкладений на 23 липня 2024 року.
Х. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
92.        Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права.
93.        Незгода позивача із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК).
94.        Суд першої інстанції та апеляційний суд належним чином, з дотриманням норм статті 89 ЦПК щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно встановили обставини справи та правильно вирішили спір.
95.        За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що немає підстав для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, що відповідатиме статті 410 ЦПК.
96.        Оскільки судові рішення підлягають залишенню без змін, судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Неговська Ірина Володимирівна, залишити без задоволення.
2.           Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 грудня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 23 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:  	В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко