П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
04 листопада 2025 року 	 	справа 340/7821/21	

                    Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
                              головуючий суддя  Суховаров А.В. 
                                    судді  Головко О.В., Ясенова Т.І.,     
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 (суддя доповідач Черниш О.А.) в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути в дохід держави податковий борг в сумі 143266, 58грн, з яких 131954,28грн. - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 11312,30грн. - земельний податок.
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із зустрічним позовом в якому просить визнати протиправними та скасувати:
- податкові повідомлення - рішення форми "Ф" винесені Головним управлінням ДФС у Миколаївській області: №7671839-1301-1407 від 30.06.2018, яким нараховано земельний податок за 2018 рік у розмірі 3444,40 грн, №6273017-5306-1407 від 28.05.2019, яким нараховано земельний податок за 2019 рік у розмірі 3444,40 грн; №576529-5306-1407 від 15.05.2020, яким нараховано земельний податок за 2020 рік у розмірі 3444,40 грн;
- податкові повідомлення - рішення форми "Ф" винесені Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області: №0131992-5204-1123 від 27.06.2018, яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у розмірі 25032 грн; №0106614-5208-1123 від 25.06.2019, яким йому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 29123,17 грн; №0053064-5207-1123 від 03.06.2020, яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 32643,29 грн; №0473012-2404-1123 від 20.04.2021 року, яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 45155,82 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 адміністративний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід місцевого бюджету податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 131954,28 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення форми "Ф" №7671839-1301-1407 від 30.06.2018, №6273017-5306-1407 від 28.05.2019, №576529-5306-1407 від 15.05.2020 про нарахування земельного податку. У задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову відмовлено. 
Прийняте рішення суд мотивував тим, що податок на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: нежитлове приміщення площею 1043кв.м. розташоване за адресою АДРЕСА_1 , нараховано правомірно, виходячи із загальної площі об`єкту нерухомості та відповідної ставки податку. Податкові повідомлення-рішення направлялись на податкову адресу платника податку, отже сума боргу 131954,28грн є узгодженою та підлягає стягненню в дохід місцевого бюджету. Нарахування земельного податку 11312,30грн, як власнику земельної ділянки, здійснено неправомірно, оскільки податковим органом не надано доказів права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ГУ ДПС у Миколаївській області та відмовити в задоволенні позовних вимог. Скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що податкові повідомлення-рішення про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 не отримував, тому податковий борг є неузгодженим і відсутні підстави для його стягнення.
В апеляційній скарзі ГУ ДПС у Миколаївській області просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та задовольнити позовні вимоги ГУ ДПС у Миколаївській області про стягнення податкового боргу в повному обсязі. Посилається на те, що земельний податок нараховано правомірно, оскільки право власності на земельну ділянку підтверджується даними ІС «Податковий блок».
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.
ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як платник податку на майно, а саме податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також плати за землю, є власником нежитлового приміщення площею 1043кв.м. розташованого за адресою АДРЕСА_1 . 
У Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 24.03.2009 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на цей об`єкт нежитлової нерухомості. 
ГУ ДФС у Кіровоградській області та його правонаступник ГУ ДПС у Кіровоградській області винесли податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за цей об`єкт нерухомого майна, а саме: №0131992-5204-1123 від 27.06.2018 - за 2017 рік на суму 25032 грн; №0106614-5208-1123 від 25.06.2019 - за 2018 рік на суму 29123,17 грн; №0053064-5207-1123 від 03.06.2020 - за 2019 рік на суму 32643,29 грн; №0473012-2404-1123 від 20.04.2021 - за 2020 рік на суму 45155,82 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення були надіслані рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на податкову адресу ОСОБА_1 – АДРЕСА_2 . 
ГУ ДФС у Миколаївській області та його правонаступник ГУ ДПС у Миколаївській області винесли податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими визначені податкові зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб, а саме: №7671839-1301-1407 від 30.06.2018 - за 2018 рік на суму 3444,40 грн; №6273017-5306-1407 від 28.05.2019 - за 2019 рік на суму 3444,40 грн; №576529-5306-1407 від 15.05.2020 - за 2020 рік на суму 3444,40 грн.
ГУ ДПС у Миколаївській області у зв`язку з виникненням податкового боргу надіслало ОСОБА_1 податкову вимогу форми "Ф" №131411-53 від 03.10.2019 про обов`язок погасити податковий борг. 
Стосовно податкових повідомлень-рішень про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та стягнення податкового боргу у сумі 131954,28грн колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Судом першої інстанцій встановлено, що заявлена контролюючим органом до стягнення сума несплаченого податкового боргу у розмірі 131954,28 грн виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №0131992-5204-1123 від 27.06.2018, №0106614-5208-1123 від 25.06.2019, №0053064-5207-1123 від 03.06.2020, №0473012-2404-1123 від 20.04.2021.
При нарахуванні податку за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, база оподаткування визначена контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (невід`ємною архівною складовою частиною якого є Реєстр прав власності на нерухоме майно), які містять інформацію щодо адреси нерухомого майна, його реєстраційного номера, загальної площі, підстав виникнення права власності і дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Для обчислення суми податку використані рішення Коблівської сільської ради №10 від 30.01.2017 "Про встановлення на території Коблівської сільської ради місцевих податків і зборів", №4 від 12.07.2018 "Про встановлення на території Коблівської сільської ради місцевих податків і зборів на 2019 рік", №7 від 25.06.2019 "Про встановлення на території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2020 рік". 
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення (отримання) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час надіслання податкових повідомлень-рішень) визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .
На зазначену податкову адресу, були направлені зазначені податкові повідомлення-рішення, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення за адресою місця реєстрації відповідача.
З 23.05.2020 набули чинності зміни до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, внесені Законом України № 466-IX від 16.01.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», відповідно до якої податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до пункту. 42.2 статті 42 Податкового кодексу України (в редакції вищезазначеного закону) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.
Зважаючи на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24.09.2019 у справі №825/1109/16 та від 09.10.2018 у справі 820/1864/17, суд апеляційної інстанції зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254 (в редакції, що діяла на час надіслання спірних податкових повідомлень-рішень), якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
З наведених норм вбачається, що надіслане контролюючим органом податкове повідомлення-рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.
Враховуючи викладені вище обставини, контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17798/18 та від 23 вересня 2021 року у справі № 640/8096/19.
Крім того, судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.
У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд наголосив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
З урахуванням встановлених обставин у справі у взаємозв`язку з наведеними нормами права, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що податкові повідомлення-рішення слід вважати врученими відповідачу у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення.
Отже, при направленні на адресу відповідача вищевказаних податкових повідомлень-рішень податковим органом дотримано пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України.
Враховуючи встановлені обставини, а саме, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, є правомірними; протягом 60 календарних днів, що настають за днем їх отримання, визначені за ними суми грошового зобов`язання платником податків залишилися не сплаченими, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкові зобов`язання за ними набули статусу узгоджених.
В силу приписів підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України не сплачені платником податків у встановлений строк суми узгоджених грошових зобов`язань визнаються податковим боргом.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
З матеріалів справи судами встановлено, що відповідач має безперервний податковий борг з 2018 року.
У зв`язку з несплатою податкового боргу контролюючим органом було сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу форми "Ф" №131411-53 від 03.10.2019, яка була отримана 17.10.2019, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Доказів адміністративного або судового оскарження вказаної вимоги відповідачем не надано, а судами не встановлено.
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
За правилами пункту 59.4 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до підпункту 19-1.1.22 пункту 19-1 статті 19-1 Податкового кодексу України погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів здійснюють контролюючі органи.
Крім того, підпунктом 19-1.1.34 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України на контролюючі органи покладено функцію застосування і своєчасного стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Право контролюючих органів на звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини закріплено також в підпункті 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.
На виконання вимог пунктів 95.1 та 95.3 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Враховуючи наявність у ОСОБА_1 несплаченого податкового боргу у розмірі 131958,28 грн, що підтверджується матеріалами справи та самим відповідачем не спростовано, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог податкового органу та наявність підстав для їх задоволення в цій частині.
Стосовно податкових повідомлень-рішень про нарахування земельного податку та стягнення податкового боргу у сумі 11312,30грн колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до підпунктів 14.1.147, 14.1.72 у пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; 14.1.72. земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. 
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є: платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.
Відповідно до пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Статтею 286 Податкового кодексу України унормований такий порядок обчислення плати за землю:
286.1. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
286.5. Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 287.1. статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386 затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів (надалі - Порядок №1386).
Пунктами 4, 9, 10 Порядку №1386 передбачено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:
- Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача;
- Мін`юст - про землевласників або землекористувачів, зокрема про найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), назву, номер та дату правовстановлюючого документа, кадастровий номер земельної ділянки, площу відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дату державної реєстрації речового права, цільове призначення, місцезнаходження земельної ділянки (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), розмір частки у праві спільної власності на земельну ділянку (у разі коли майно належить на праві спільної часткової власності), а також про об`єкти незавершеного будівництва.
Подання інформації ДФС та/або її територіальним органам здійснюється на безоплатній основі в електронній формі. Формати інформаційних файлів, регламент передачі інформації про зміну даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, форма журналів обліку переданих та отриманих інформаційних файлів визначаються спільними актами Мін`юсту і Мінфіну.
Інформація, що надійшла до ДФС та її територіальних органів, вноситься до інформаційних баз даних ДФС та використовується з урахуванням вимог, передбачених для інформації з обмеженим доступом.
Отже нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться контролюючим органом (за місцем знаходження земельної ділянки) на підставі даних Державного земельного кадастру та з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.
Судом першої інстанції зазначено, що ГУ ДПС у Миколаївській області стверджуючи, що ОСОБА_1 є платником земельного податку як власник земельної ділянки, цільове призначення для комерційного використання, загальна площа 730 кв.м., не надав до суду доказів права власності на земельну ділянку. Таких доказів податковий орган не надав і до апеляційного суду, обмежившись посиланням на ІС «Податковий блок».
З метою перевірки розрахунків розміру земельного податку суд першої інстанції витребував від ГУ ДПС у Миколаївській області докази наявності у власності/користуванні ОСОБА_1 у 2018 - 2020 роках земельної ділянки площею 730 кв.м., за яку нараховано земельний податок, докази отримання податковим органом інформації, необхідної для обчислення і справляння земельного податку за цю земельну ділянку, від Держгеокадастру та Мін`юсту за правилами Порядку №1386, докази належності цієї земельної ділянки до земель комерційного призначення, витяг з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки станом на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень. 
Однак ГУ ДПС у Миколаївській області такі документи суду не надало і не довело належність ОСОБА_1 до кола платників земельного податку та наявність у нього обов`язку зі сплати земельного податку у розмірі, нарахованому спірними податковими повідомленнями-рішеннями, як власнику земельної ділянки. 
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомленнями-рішеннями форми "Ф" №7671839-1301-1407 від 30.06.2018, №6273017-5306-1407 від 28.05.2019, №576529-5306-1407 від 15.05.2020 винесені контролюючим органом всупереч вимогам пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, за відсутності відповідних даних державного земельного кадастру та підлягають скасуванню.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 – без змін.

Постанова набирає законної сили з 04.11.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
Головуючий суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               судді                                                                      О.В. Головко 

                               судді                                                                      Т.І. Ясенова