УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/2062/23 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й. 
Категорія 71 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Павицької Т.М., 
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі  заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Янчука Максима Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 296/2062/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення батьківства та стягнення аліментів, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Янчука Максима Олександровича на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 23 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Адамовича О.Й. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року представник ОСОБА_1 – адвокат Янчук М.О. звернувся до суду із позовом, в якому просив:
- визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- внести зміни до актового запису №1917 від 27 липня 2021 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зазначивши батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позову до суду (07 березня 2023 року) і до досягнення дитиною повноліття;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.
Заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 24 жовтня 2024 року позов задоволено.
22 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Янчук М.О. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн.
Заяву обґрунтовував тим, що суд, ухвалюючи рішення по даній справі, не вирішив питання про розподіл судових витрат позивача на правничу допомогу адвоката.
Зазначав, що у позовній заяві ним було заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, але дане питання вирішено не було.
Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 23 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні вказаної вище заяви.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, адвокат Янчук М.О. подав апеляційну скаргу, де просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на правничу допомогу, у розмірі 28 000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, безпідставною, необґрунтованою та такою, що прийнята з грубим порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що в позові заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, але дане питання вирішено не було.Разом з цим вважає, що позивачка вчасно заявила вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відповідно до п.4.1-4.5 Договору про надання послуг, за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 28 000,00 грн, оплата послуг здійснюється під час підписання даного договору в готівковій формі, у національній валюті гривні, на умовах 100% попередньої оплати.
Враховуючи особливості предмета спору, обсяг виконаних робіт та часом витраченим на їх виконання, зважаючи на те, що розмір гонорару адвоката визначений сторонами в договорі про надання адвокатських послуг та є фіксованим, вважає, що вищевказана сума підлягає до стягнення.
У поданій заяві адвокат Янчук М.О. просить розгляд апеляційної скарги провести без його участі. Вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі, просив її задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, місцевий суд виходив з того, що представник позивача до ухвалення рішення не подав суду докази на підтвердження понесення ним судових витрат на правничу допомогу, не повідомив про намір подати докази на підтвердження їх розміру після ухвалення судового рішення протягом встановленого строку, та подав заяву про відшкодування таких витрат вже після завершення розгляду справи судом та ухвалення ним рішення по суті вимог.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, мотивуючи таким.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/129 наведено правовий висновок про те, що «однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами:- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат».
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (стаття 246 ЦПК України).
Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.
Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22), неподання чи не заявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.
Відповідно до вищенаведеного, апеляційний суд зазначає, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).
У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.
Відповідно до ухвали Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 759/2921/19, прохальна частина заяви сторони про розподіл судових витрат має містити вимогу про відшкодування судових витрат.
У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 643/3720/15-ц (провадження № 61-18762св19) зазначено, що, "враховуючи відсутність у матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відсутність у заяві переліку витрат, про відшкодування яких йдеться, незаявлення до закінчення судових дебатів про відшкодування судових витрат та неподання особою заяви про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування витрат".
Із матеріалів справи убачається, що у позовній заяві представником позивача – адвокатом Янчуком М.О. зазначено те, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить: 1073,60 грн – сплачений судовий збір; 15 000,00 грн – витрати на проведення експертизи; 15 000, 00 грн – витрати на правничу/правову допомогу, що разом складає 28 000, 00 грн. Крім того, в позовній заяві зазначено, що остаточний розрахунок, з повним обґрунтуванням, сум судових витрат буде подано до закінчення розгляду справи. Клопотання про відшкодування судових витрат подано не було.
Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що для успішного стягнення судових витрат на правничу допомогу необхідно дотримуватися певних вимог щодо часу та форми подання відповідних заяв і доказів.
Сторона повинна чітко заявити про намір стягнути судові витрати на правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі. Це може бути зроблено у відзиві на позовну заяву або окремо в клопотанні. Одночасно, суд зауважує, що для забезпечення стягнення судових витрат на правничу допомогу, сторона повинна не лише зазначити про це у позовній заяві, але й підтвердити свій намір відповідним клопотанням під час судового засідання.
Встановлено, що представником позивача – адвокатом Янчуком М.О. 23 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» було направлено до суду першої інстанції заяву, в якій просив закінчити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив їх задовольнити та не підтвердив намір про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із відповідача на користь позивача. Відповідну заяву до закінчення судових дебатів не подав.
Лише, після ухвалення рішення по суті, 22 листопада 2024 року адвокат Янчук М.О. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат позивача на правничу допомогу, в якій не зазначав поважності причин, які перешкодили йому подати докази щодо таких витрат до закінчення судових дебатів.
Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Оскільки представником позивача в порушення вимог частини 8 статті 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі не заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про їх стягнення із відповідача. 
Крім того, необхідно зазначити, що представник позивача звернувся до суду першої інстанції із такою заявою зі спливом одного місяця після ухвалення рішення по справі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали місцевого суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, а ухвала є законною та ґрунтується на встановлених обставинах справи і вимогах чинного законодавства.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали місцевого суду – без змін.
Керуючись статтями 259, 270, 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Янчука Максима Олександровича залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 23 квітня 2025 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                 Судді