ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

9 вересня 2025 року                                                           м. Чернівці
справа № 720/649/25
провадження №22-ц/822/672/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.
секретар Бугай В.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2025 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Топорівська територіальна громада Чернівецького району Чернівецької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа Топорівська територіальна громада Чернівецького району Чернівецької області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Заяву обґрунтовано наступним. Після смерті його бабусі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ЧВ№018778.
Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 11 лютого 1984 року підтверджується, що його батько, ОСОБА_1 одружився з його матір`ю ОСОБА_3 , батьками якої згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 24 червня 1966 року є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . 
Зазначає, що ОСОБА_1 проживав з бабусею з 2018 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 22.08.2023 року.
Для прийняття спадщини та отримання спадкових документів ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Унгуряну В.А. про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , однак у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено, оскільки він не подав докази прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . 
Враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_2 її онук - ОСОБА_1 проживав з померлою без реєстрації до дня її смерті, доглядав за нею, лікував та здійснив поховання за власний рахунок, а тому відповідно до ст. 1268 ЦК України фактично прийняв спадщину.
Просив встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем, а саме з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 2018 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2025 року в задоволенні заяви  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Топорівська територіальна громада Чернівецького району Чернівецької області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21.05.2025 року та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі як таке, що не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає зазначене рішення таким, що постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що у справі наявний спір про право, що унеможливлює її розгляд у порядку окремого провадження. Так з матеріалів справи видно, що існують інші потенційні спадкоємці (заінтересовані особи), права та інтереси яких можуть бути порушені встановленням факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем. Зокрема сам факт звернення заявника із вимогою встановити постійне проживання на час відкриття спадщини вказує на претензії у розподілі спадкового майна та заперечення з боку інших осіб. 
У справі відсутні дані про коло спадкоємців ОСОБА_2 , їхню позицію щодо спадкування, що свідчить про неповне дослідження судом фактичних обставин, які могли підтвердити або спростувати наявність спору про право.
Зазначає, що нотаріус відмовив заявнику у видачі свідоцтва на спадщину, і саме цей факт, на думку апелянта є свідченням того, що право заявника не визнається та є ознакою спору про право.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що  ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .
Як встановлено з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧВ №018778 ОСОБА_2 на підставі рішення 22 сесії ХХІІІ скликання від 20 грудня 2001 року Бочковецької сільської ради передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га, яка розташована на території Бочковецької сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_4 його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . 
Згідно копії свідоцтва про шлюб від 11 лютого 1984 року серії НОМЕР_5 встановлено, що дівоче прізвище матері заявника ОСОБА_5 – « ОСОБА_6 ».
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 від 24.06.1966 року її матір`ю є ОСОБА_2 . 
Згідно копії витягу із Спадкового реєстру №77797986 від 29.07.2024 року інформація щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 відсутня.
Відповідно до довідки Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області №17 від 21.06.2019 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про смерть за 2019 рік зроблено відповідний запис 21 червня за №17.
Копією довідки №535 від 22.08.2023 року, виданої Бочковецьким старостинським округом Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 дійсно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день її смерті в даному господарстві проживав без реєстрації її онук - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З матеріалів справи вбачається, що в порядку окремого провадження  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа Топорівська територіальна громада Чернівецького району Чернівецької області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Відмовляючи у встановленні факту постійного проживання зі спадкодавцем, суд вважав, що заявлені вимоги ОСОБА_1 не доведені належними та допустимими доказами. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та закрити провадження у справі як таке, що не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. При цьому посилається на те, що у справі наявний спір про право. Зазначає, що існують інші потенційні спадкоємці (заінтересовані особи), права та інтереси яких можуть бути порушені встановленням факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем. Зазначає, що нотаріус відмовив заявнику у видачі свідоцтва на спадщину, і саме цей факт, на думку апелянта є свідченням того, що право заявника не визнається та є ознакою спору про право.
Проте з такими доводами колегія не погоджується, оскільки вони спростовуються наступним. 
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. 
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
При розгляді цих справ, суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом, який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. Зазначена позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21. 
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Така позиція Верховного Суду висловлена в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Такі висновки зроблені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19. 
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів. 
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на наявність спору про право, просив скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі як таке, що не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору.
У заяві про встановлення факту заявник не зазначає жодних спадкоємців, або інших, крім Топорівської сільської територіальної громади, заінтересованих осіб. 
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
         На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
В апеляційній скарзі, посилаючись на наявність спору про право, апелянт зазначає, що існують інші потенційні спадкоємці (заінтересовані особи), права та інтереси яких можуть бути порушені встановленням факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем, однак не вказує їх. Вважає, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину, є свідченням того, що право заявника не визнається та є ознакою спору про право. Колегія вважає такі доводи помилковими.
При розгляді справи судом першої інстанції були встановлені обставини та досліджені надані суду докази. 
Заявник ОСОБА_1 та його представник на розгляд справи в суд першої інстанції не з`явилися, просили проводити засідання без їхньої участі, заявлені вимоги задовольнити.
Представник заінтересованої особи – Топорівської сільської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань не надходило.
З матеріалів справи вбачається, що згідно копії витягу із Спадкового реєстру №77797986 від 29.07.2024 року інформація щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 відсутня.
Враховуючи зазначене, при розгляді справи судом першої інстанції не було встановлено спору про право.
Як і не було цього встановлено при розгляді апеляційної скарги. Ні апелянтом в апеляційній скарзі, ні його представником при розгляді апеляційної скарги не зазначено, а судом не встановлено коло спадкоємців, а також між ким існує спір щодо спадкового майна, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. 
Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у зв`язку із тим, що постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, не свідчить про наявність спору про право. Топорівська сільська рада,  яка залучена до участі у справі жодного разу не заявила про наявність у неї претензій щодо спадкового майна.
Враховуючи зазначене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 вересня 2025 року.

               Судді   І.Б. Перепелюк

                                                                Н.К. Височанська

                                                                І.М. Литвинюк