ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року	Львів	Справа № 460/8483/25 пров. № А/857/28577/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді                                        Матковської З.М.
суддів-                                                            Гінди О.М., Ніколіна В.В.
при секретарі судового засідання:                     Рибачуку А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові  в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі № 460/8483/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,-
головуючий суддя першої інстанції – Ндашківська К.М., час ухвалення – 12.45 год.,
місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 26.06.2025
В С Т А Н О В И В :
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі Позивачка) до Рівненського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відповідач), в якому Позивачка просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову про стягнення виконавчого збору ВП №55458957 від 19.08.2024.
Позивачка зазначає, що на виконанні Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Західного МРУ МЮ перебувало виконавче провадження №55458957, яке відкрите 13 січня 2018 року з примусового виконання виконавчого напису №9310 виданого 25 вересня 2017 року приватним нотаріусом Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 537594,70 (п`ятсот тридцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто чотири гривні сімдесят копійок) грн. 09 вересня 2022 року вказаний виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - у зв`язку з відсутністю майна у боржника на яке можливо звернути стягнення. В 2024 році заборгованість, що існувала у позивачки перед АТ «КБ «Приватбанк» було погашено повністю. 23 липня 2024 року позивачкою було отримано від АТ «Приватбанк» довідку №Q0D3MFCK4BI09HV0 про відсутність заборгованості перед АТ «Приватбанк». 19 серпня 2024 року начальником Рівненського відділу ДВС Західного МРУ МЮ у зв`язку з надходженням позовної заяви з власної ініціативи було здійснено перевірку виконавчого провадження №55458957, за результатами якої, було скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №55458957 від 09.09.2022 року. 19 серпня 2024 року головним державним виконавцем Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поддубним М.І. у виконавчому провадженні №55458957 виноситься постанова зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою змінюється сума, що підлягає стягненню з 537594,70 грн. на 20628,87 доларів США. Одразу ж головним державним виконавцем Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поддубним М.І. у виконавчому провадженні №55458957 виноситься постанова про скасування процесуального документу, а саме постанови про стягнення виконавчого збору у цьому ж провадженні від 23.11.2020 та замість неї виноситься нова постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 2062,89 дол.США. Після чого, в той же день, 19 серпня 2024 року, на підставі довідки АТ «КБ «Приватбанк», яку відділ ДВС отримав з матеріалів адміністративної справи №460/8216/24 за позовом ОСОБА_1 до відділу ДВС про незаконну бездіяльність щодо не зняття арешту, виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого напису №9310 виданого 25 вересня 2017 року приватним нотаріусом Бондар Іриною Михайлівною. Сама ж постанова про стягнення виконавчого збору є незаконною, оскільки сума виконавчого збору, зазначена у ній в розмірі 2062,89 дол. США визначена не від суми, яка пропонується до стягнення приватним нотаріусом, яким було вчинено виконавчий напис, а від суми в рахунок погашення якої нотаріусом пропонується стягнути 537594,70 (п`ятсот тридцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто чотири гривні сімдесят копійок) грн. Проте, державний виконавець вирахував 10% від суми заборгованості, яка вказувалася у виконавчому документі, незважаючи на те, що такий збір має вираховуватися від фактично повернутої, стягнутої суми або вартості майна боржника. Крім того, у самій постанові про стягнення виконавчого збору №55458957 від 19 серпня 2024 року державний виконавець зазначає, що «виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута». Проте, у вказаному виконавчому провадженні №55458957 від 19 серпня 2024 року з позивачки не було стягнуто жодних коштів. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано Постанову Рівненського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення виконавчого збору від 19.08.2024 ВП №55458957. Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 968 грн 96 коп за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Суть доводів Апелянта зводиться до того, що  державним виконавцем під час винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 23.11.2020 не вірно пораховано суму виконавчого збору, внаслідок чого не вказано у постанові суму виконавчого збору в розмірі 2062,89 доларів США. На виконання постанов начальника Відділу від 19.08.2024 державним виконавцем було прийнято постанову від 19.08.2024 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних: замість валюти гривня зазначити валюта долари США, і постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 2062.89 дол. США, яка є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення. 19.08.2024 державним виконавцем направлено рекомендованою кореспонденцією Гук Руслані Анатоліївні постанови, а саме постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження в якій зазначено законні підстави згідно яких проводилась перевірка; постанову про відновлення виконавчого провадження,  в якій також було вказано законні підстави та постанову про стягнення виконавчого збору №55458957 від 19.08.2024. 
Також зазначає, що Довідка про відсутність заборгованості від АТ КБ «Приватбанк» видана 23.07.2024, надійшла до відділу 19.08.2024, в той момент коли вже існувала постанова про відкриття виконавчого провадження.
Зауважує, що Постанова про закінчення виконавчого провадження містить інформацію про те, що у боржника відсутня заборгованість за виконавчим написом приватного нотаріуса Бондар І.М. №9310 від 25.09.2017. Сума боргу фактично стягнута на користь АТ КБ "Приватбанк", постанова про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження та постанова про стягнення виконавчого збору підлягають виокремленню в окреме виконавче провадження,  тому оскаржувана постанова є правомірною.
Крім цього, апелянт зазначає, що сплата заборгованості до відкриття виконавчого провадження безпосередньо впливає на стягнення виконавчого збору та надходження коштів до Державного бюджету України, державний виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо встановлення обставин (строків) виконання боржником рішення. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.
З врахуванням вищенаведених обставин вважає, що начальник Відділу і державний виконавець в межах виконавчих проваджень ВП № 55458957 і ВГІ № 758448362 діяли на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог надаючи оцінку постановам виконавчого провадження, які позивачкою не оскаржуються.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити та відповідно не є предметом позову.
Позивачка правом подання відзиву не скористався.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суд першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.
Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
          Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що у Рівненському відділі Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №55458957, в межах якого вчинялися такі дії:
03.01.2018 винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання Виконавчого напису нотаріуса №9310 від 25.09.2017 про стягнення з Позивачкп заборгованості у розмірі 537594,70 грн (а.с. 94);
03.01.2018 сформований лист про надіслання Позивачці та банківській установі копії Постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.01.2018 (а.с. 95);
03.01.2018 винесена Постанова про арешт майна боржника (а.с. 98);
03.01.2018 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про арешт майна боржника від 03.01.2018 (а.с. 99);
15.05.2020 винесена Постанова про арешт коштів боржника (а.с. 106);
26.05.2020 винесена Постанова про арешт коштів боржника (а.с. 108);
15.10.2020 винесена Постанова про арешт коштів боржника (а.с. 110);
23.11.2020 винесена Постанова про стягнення виконавчого збору з Позивачці у розмірі 53759,47 грн (а.с. 116);
23.11.2020 винесена Постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн (а.с. 117);
23.11.2020 винесена Постанова про арешт коштів боржника (а.с. 118);
24.11.2020 винесена Постанова про арешт майна боржника (а.с. 119);
24.11.2020 сформована Вимога виконавця, адресована Позивачці (а.с. 122);
24.11.2020 винесена Постанова про арешт майна боржника рухомого та нерухомого майна (а.с. 124);
09.09.2022 винесена Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 145);
09.09.2022 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.09.2022 (а.с. 146);
19.08.2024 винесена Постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження №55458957, якою скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.09.2022; зобов`язано державного виконавця вчинити дії у ВП №55458957 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 147);
19.08.2024 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 19.08.2024 (а.с. 155);
19.08.2024 винесена Постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою скасовано Постанову про стягнення виконавчого збору від 23.11.2020; зобов`язано державного виконавця вчиняти дії у ВП №55458957 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 157);
19.08.2024 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 19.08.2024 (а.с. 161);
19.08.2024 винесена Постанова про відновлення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису №9310 від 25.09.2017 про стягнення з Позивачки суми заборгованості у розмірі 537594,70 грн (а.с. 163);
19.08.2024 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про відновлення виконавчого провадження від 19.08.2024 (а.с. 164);
19.08.2024 винесена Постанова про скасування процесуального документа, якою скасовано документ «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 23.11.2020 при виконанні виконавчого напису №9310 від 25.09.2017 (а.с. 170);
19.08.2024 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про скасування процесуального документа від 19.08.2024 (а.с. 172);
19.08.2024 винесена Постанова про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої постановлено стягнути з Позивачки суму виконавчого збору у розмірі 2062,89 дол. США (далі оскаржувана Постанова від 19.08.2024) (оскаржуване рішення) (а.с. 173);
19.08.2024 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про стягнення виконавчого збору від 19.08.2024 (а.с. 175);
19.08.2024 винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження в порядку пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 177);
19.08.2024 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.08.2024 (а.с. 179);
19.08.2024 винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №75848362 щодо виконання постанови від 19.08.2024 №55458957 про стягнення виконавчого збору (а.с. 181);
19.08.2024 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №75848362 (а.с. 182);
19.08.2024 винесена Постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №75848362 у розмірі 300,00 грн (а.с. 184);
19.08.2024 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №75848362 від 19.08.2024 (а.с. 185);
19.08.2024 винесена Постанова про арешт коштів боржника ВП №75848362 (а.с. 186);
19.08.2024 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про арешт коштів боржника ВП №75848362 (а.с. 187);
19.08.2024 винесена Постанова про арешт майна боржника ВП №75848362 (а.с. 188);
19.08.2024 сформований лист про надіслання Позивачці копії Постанови про арешт майна боржника ВП №75848362 (а.с. 189).
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що при винесенні оскаржуваної Постанови про стягнення виконавчого збору від 19.08.2024 Відповідач діяв не у спосіб та не в межах повноважень, наданих законом.
Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 25.09.2020), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 25.09.2020), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 25.09.2020), державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Як уже зазначалось вище, 23.11.2020 державним виконавцем винесена Постанова про стягнення виконавчого збору з Позивачки у розмірі 53759,47 грн.
При цьому, Постанова про стягнення виконавчого збору з Позивачки у розмірі 53759,47 грн винесена не одночасно з Постановою про відкриття виконавчого провадження, яка винесена 03.01.2018.
За приписами пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 25.08.2022) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
09.09.2022 державним виконавцем винесена Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено, що стягнень на користь стягувача не проводилося.
При цьому, Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.09.2022 не оскаржувалася стягувачем, як особою, яка зацікавлена у стягненні з боржника суми заборгованості.
За приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 25.08.2022), у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3 , 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Суд першої інстанції вірно виснував, що у даному випадку, після винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.09.2022, підстав для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, якщо виконавчий збір не стягнуто, не існувало, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу здійснене відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, а не відповідно до пунктів 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.
У подальшому, майже через два роки, 19.08.2024 начальником відділу В.Забейдою винесена Постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження №55458957, якою скасовано Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.09.2022; зобов`язано державного виконавця вчинити дії у ВП №55458957 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Також, 19.08.2024 начальником відділу В.Забейдою винесена Постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою скасовано Постанову про стягнення виконавчого збору від 23.11.2020; зобов`язано державного виконавця вчиняти дії у ВП №55458957 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Ці дві постанови від 19.08.2024 не є предметом спору в межах даної адміністративної справи, однак їх постановлення мало наслідком винесення оскаржуваної Постанови про стягнення виконавчого збору.
У Постанові про результати перевірки законності виконавчого провадження №55458957, якою скасовано Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.09.2022, зазначено, що перевірка виконавчого провадження здійснення у зв`язку з «надходженням позовної заяви та з власної ініціативи».
У Постанові про результати перевірки законності виконавчого провадження №55458957, якою скасовано Постанову про стягнення виконавчого збору від 23.11.2020, зазначено, що перевірка виконавчого провадження здійснена «з власної ініціативи».
З огляду на наведені вище обставини, апеляційний суд зауважує наступне.
Відповідно до статті 74 Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 01.08.2024) під назвою «Оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби»:
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція №512/5).
Відповідно до пункту 3 Розділу XII Інструкції №512/5, перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби. Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова, в якій зазначаються: підстави витребування цього виконавчого провадження; у мотивувальній частині - обставини, що зумовили проведення перевірки, а в разі витребування оригіналів матеріалів виконавчого провадження - обґрунтування такої необхідності; у резолютивній частині - рішення про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів або їх копій, реквізити витребуваного виконавчого провадження та орган державної виконавчої служби, у якому воно перебуває на виконанні, строки здійснення перевірки виконавчого провадження з моменту його надходження до органу державної виконавчої служби, який його витребував, а також посадові особи, на яких покладається обов`язок надсилання цього виконавчого провадження до органу державної виконавчої служби, що здійснюватиме його перевірку, та строки надсилання для перевірки виконавчого провадження.
Про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація ( п. 7 Розділу XII Інструкції №512/5).
Отже, наведені норми законодавства, дають підстави для висновку про те, що начальник відділу, наділений правом здійснити перевірку відповідного виконавчого провадження, лише за наявності скарги стягувача або інших учасників виконавчого провадження (крім боржника). При цьому, законодавець встановив і межі такого контролю, визначивши, що начальник відділу ДВС може здійснювати контроль за рішеннями та діями лише того державного виконавця, який йому безпосередньо підпорядкований. Скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні таким державним виконавцем, начальник відділу має право лише у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, з обов`язковим покладенням на нього обов`язку провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
А здійснення перевірки начальником відділу певного виконавчого провадження «з власної ініціативи» може проводитися виключно у випадку наявності підстав для виправлення допущених у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичних чи арифметичних помилок, про що виноситься відповідна постанова.
У цій справі, у виконавчому провадженні №55458957, ні стягувач,  ні будь-який інший учасник даного виконавчого провадження зі скаргою не звертався.
          Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції та відповідно безпідставним доводи апелянта про проведення перевірки у зв`язку із надходженням позовної заяви, оскільки Позивачка оскаржила до суду лише бездіяльність виконавчого органу щодо незняття арешту.
Водночас, такі дії щодо перевірки законності виконавчого провадження мали наслідком скасування Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.09.2022 та скасування Постанови про стягнення виконавчого збору від 23.11.2020.
В день винесення начальником відділу Постанов про результати перевірки законності виконавчого провадження №55458957 19.08.2024, державним виконавцем винесена Постанова про відновлення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису нотаріуса №9310 від 25.09.2017 про стягнення з Позивачки суми заборгованості у розмірі 537594,70 грн (а.с. 163).
Відповідно до  частини першої статті 41 Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 01.08.2024), у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Отже, відновлення виконавчого провадження було можливе у випадках: (1) у разі якщо постанова про повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною та скасована; (2) у разі якщо постанова про повернення виконавчого документа стягувачу скасована в установленому законом порядку.
Жодної з цих підстав станом на 19.08.2024 не існувало.
Відповідно до частини другої статті 41 Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 01.08.2024), у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
Проте, матеріали виконавчого провадження №55458957 не містять жодного доказу того, що стягувач звертався до виконавчого органу із заявою про пред`явлення виконавчого документа до виконання після винесення Постанови про відновлення виконавчого провадження від 19.08.2024.
Крім цього, такої можливості у стягувача не було і не могло бути, оскільки в день винесення Постанови про відновлення виконавчого провадження від 19.08.2024 винесена і Постанова про закінчення виконавчого провадження в порядку пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Судом встановлено, що протягом одного дня 19.08.2024 винесені:
- Постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження №55458957, якою скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.09.2022; зобов`язано державного виконавця вчинити дії у ВП №55458957 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 4
- Постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою скасовано Постанову про стягнення виконавчого збору від 23.11.2020; зобов`язано державного виконавця вчиняти дії у ВП №55458957 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
- Постанова про відновлення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису №9310 від 25.09.2017 про стягнення з Позивачки суми заборгованості у розмірі 537594,70 грн;
- Постанова про скасування процесуального документа, якою скасовано документ «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 23.11.2020 при виконанні виконавчого напису №9310 від 25.09.2017;
- Постанова про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої постановлено стягнути з Позивачки суму виконавчого збору у розмірі 2062,89 дол. США (далі оскаржувана Постанова від 19.08.2024) (оскаржуване рішення);
- Постанова про закінчення виконавчого провадження в порядку пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»;
- Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №75848362 щодо виконання постанови від 19.08.2024 №55458957 про стягнення виконавчого збору;
- Постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №75848362 у розмірі 300,00 грн;
-  Постанова про арешт коштів боржника ВП №75848362;
- Постанова про арешт майна боржника ВП №75848362.
Тобто, в один день 19.08.2024 було і відновлене виконавче провадження №55458957 і закінчене в порядку пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, з виокремленням Постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження №75848362.
Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів ( ч.ч. 1, 2 статті 27 Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 01.08.2024).
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), натомість і цій справі Постанова про стягнення виконавчого збору від 19.08.2024 винесена виключно на тій підставі, що начальник відділу в межах перевірки виконавчого провадження №55458957 скасував Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та Постанову про стягнення виконавчого збору від 23.11.2020.
Крім цього, суд першої інстанції правильно зауважив, що згідно Виконавчого напису нотаріуса №9310, який був пред`явлений до примусового виконання у 2018 році, стягненню з Позивачки підлягали суми грошових коштів у розмірі всього: 20628,87 дол. США, що становило 537594,70 грн, про що зазначено у такому документі.
При винесенні Постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.01.2018 державним виконавцем визначено до стягнення суму в розмірі 537594,70 грн.
При винесенні Постанови про стягнення виконавчого збору від 23.11.2020 державним виконавцем визначено до стягнення суму виконавчого збору у розмірі 53759,47 грн.
При винесенні Постанови про відновлення виконавчого провадження №55458957 від 19.08.2024 державним виконавцем визначено до стягнення суму в розмірі 537594,70 грн, яка була першочергово зазначені у Постанові про відкриття виконавчого провадження від 03.01.2018.
Натомість, при винесенні оскаржуваної Постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем визначено суму виконавчого збору у розмірі 2062,89 дол. США.
Тобто, зміст Постанови про відновлення виконавчого провадження №55458957 від 19.08.2024 в частині грошового виміру суми заборгованості 537594,70, визначеної у гривні, суперечить грошовому виміру, визначеному в оскаржувані Постанові 2062,89 дол. США.
Як зазначалося вище, 09.09.2022 державним виконавцем винесена Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у якій зазначено, що стягнень на користь стягувача не проводилося.
За приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 25.08.2022), у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9(крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону),11, 14 і15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Суд першої інстанції правильно висновував, що наведене свідчить про те, що після винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.09.2022, підстав для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, якщо виконавчий збір не стягнуто, не існувало, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу здійснене відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, а не відповідно до пунктів 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.
У період з 2022 по 2024 Позивачки погашала наявну перед АТ «КБ «Приватбанк», яка у 2024 році була погашена повністю.
23 липня 2024 року Позивачкою отримано від АТ «Приватбанк» довідку №Q0D3MFCK4BI09HV0 про відсутність заборгованості перед АТ «Приватбанк».
27 червня 2024 року на адресу Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі було надіслано заяву про звільнення належного Позивачці майна з-під арешту.
18 липня 2024 року від Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі було отримано відповідь від 02.07.2024 про те, що, оскільки, залишок заборгованості по виконавчому провадженню становить 591654, 17 грн, з яких залишок непогашеного боргу за виконавчим документом становить 537594,70 грн, залишок непогашеного виконавчого збору становить 53759,47 грн, залишок непогашених мінімальних витрат виконавчого провадження становить 300 грн., то підстави для звільнення майна з-під арешту відсутні.
Проте,  наведені висновки  відповідач суперечать встановленим вище обставинам  справи, з урахуванням наявності факту винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.09.2022  відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.
Окрім цього, Відповідач не мав жодних правових підстав як для відновлення виконавчого провадження, так і для винесення Постанови про закінчення виконавчого провадження в порядку пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, оскільки фактичне погашення Позивачкою заборгованості перед банківською установою відбулося поза межами виконавчого провадження, адже у період з 09.09.2022 (Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу) до 19.08.2024 (Постанова про відновлення виконавчого провадження) у виконавчому органі не перебував на виконанні виконавчий документ Виконавчий напис нотаріуса №9310.
Суд першої інстанції вірно виснував, що відповідач жодним чином не обґрунтував того, яким чином 19.08.2024 було закінчено виконавче провадження в порядку пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII без фактичного перебування виконавчого документа у виконавчому органі на виконанні.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які, певною мірою, відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення, згідно з вимогами ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова ВП №55458957 від 19.08.2024 про стягнення виконавчого збору вказаним вище критеріям не відповідає, тому є протиправною  та підлягає скасуванню, а позовні вимоги до задоволення.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – залишити без задоволення, а  рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі № 460/8483/25 – без  змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повний текст постанови складений і підписаний 20.11.2025.