П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/2646/25	

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.,
повний текст судового рішення
складено 28.04.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурії О. В.
суддів                                          -            Вербицької Н. В.
                                                                      -          Кравченка К. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі – Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати;
-          зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати надбавки за кваліфікацію за період з 01.06.2016 по 22.01.2025 (день її фактичної виплати), - відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі – Порядок №159), із одночасною компенсацією сум податку з доходу фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач пояснив, що проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.01.2024 №2-ОС звільнений з військової служби та в подальшому виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.
При звільненні з військової служби та під час виключення зі списків особового складу з ним неповністю розрахувались. Так, відповідач невірно нараховував надбавку за кваліфікацію у період з червня 2016 року по березень 2018 року. Недоплата становила 1  200,85 грн.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі №420/7846/24, 22.01.2025 позивачу виплачено 1 200,85 грн.
У зв`язку з цим, позивач спрямував на адресу відповідача заяву про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого належного грошового забезпечення за весь час затримки виплати – з 01.06.2016 по день фактичної виплати 22.01.2025. Однак, відповідач відмовив у виплаті такої компенсації.
Позивач вважає, що, згідно Закону №2050-ІІІ, має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції указав, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів внаслідок порушення строків виплати грошового забезпечення за час затримки виконання судового рішення позивач може набути після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
Тому, на думку суду, посилання позивача на те, що він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення з 01.06.2016 є неспроможним.
Суд указав, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі №420/7846/24, яким зобов`язано нарахувати та доплатити ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію, набрало законної сили 26.12.2024. Кошти на виконання даного судового рішення були виплачені позивачу 22.01.2025.
Разом з цим, приписами Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, чітко визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.
Оскільки відповідач на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 по справі № 420/7846/24 виплачено позивачу грошові кошти в повному обсязі – 22.01.2025, тобто в межах місячного строку з дати набрання ним законної сили, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не допущено порушення строку виплати доходу на один і більше календарних місяців.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на усталену практику Верховного Суду, яка полягає у тому, що у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику коштів, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

З урахуванням того, що виплата надбавки за кваліфікацію за період з червня 2016 року по березень 2018 року відбулась 22.01.2025, у зв`язку з неправомірним нарахуванням такого розрахунку відповідачем, тобто з його вини, то скаржник вважає, що має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, адже на відповідача покладений обов`язок проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Відповідач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а тому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Мотиви відзиву полягають у тому, що сума перерахунку грошового забезпечення позивача виплачена йому за рішенням суду в порядку його виконання, не є об`єктом для компенсації в розумінні норм Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, та не може нараховуватися компенсація згідно з Законом № 2050-ІІІ у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки норми цього Закону на вказану виплату не поширюються, а виплату здійснено протягом 25 днів з часу виникнення обов`язку здійснити нарахування та виплати (з часу набрання законної сили судового рішення), без порушення строків виплати.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 проходив службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.01.2024 №2-ОС ОСОБА_1 звільнений з військової служби та в подальшому виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.
При звільненні з військової служби та під час виключення зі списків особового складу з позивачем неповністю розрахувались. Так, відповідач невірно нараховував надбавку за кваліфікацію у період з червня 2016 року по березень 2018 року. Недоплата становила 1  200,85 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року по справі № 420/7846/24, яке набрало законної сили 26.12.2024, зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та доплатити ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію з червня 2016 року по березень 2018 року у розмірі, визначеному у Додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.
На виконання даного судового рішення, НОМЕР_2 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) нараховано та виплачено ОСОБА_1 кошти у розмірі 1 200,85 грн.
Кошти були виплачені на картковий рахунок позивача 22.01.2025.

Позивач, вважаючи, що має право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати надбавки за кваліфікацію, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів виходить з такого.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами частини 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.
Статтями 3, 4, 7 Закону № 2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Згідно п. п. 2-5, 8 Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для  визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
З наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян).
Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.
Матеріалами справи встановлено, що надбавка за кваліфікацію, яка виплачувалась позивачу з червня 2016 року по березень 2018 року не в повному обсязі, виплачена позивачу 22.01.2025 у сумі 1200,85 грн, на виконання судового рішення у справі №420/7846/24.
Тобто, у даній справі встановлено порушення строків виплати позивачу грошового забезпечення, що є підставою для нарахування компенсації втрати частини доходу.
Зазначене вище судове рішення є преюдиційним для справи, що розглядається.
У контексті обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Відповідно приписів ст.7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.
Отже, законодавець передбачив можливість прийняття рішення по стягненню суми компенсації окремо від стягнення суми основного боргу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 22.01.2025.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі №200/15033/21 від 06 березня 2024 року.
Додатково колегія суддів враховує, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20 вирішив питання неоднакового застосування норм статті 7 Закону №2050-ІІІ та відступив від висновків, викладених Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.06.2021 у справі №240/186/20, від 17.11.2021 у справі №460/4188/20, від 27.07.2022 у справі №460/783/20, від 11.05.2023 у справі №460/786/20.
У цій постанові Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, серед іншого, сформулював висновки, відповідно до яких нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати, проводиться у чітко визначений Законом №2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, отримання відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію у відповідь на заяву особи про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-ІІІ не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку, та відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.
Судова палата також виснувала, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акту індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
За висновком Верховного Суду, зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону №2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом №2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням. Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.
Що стосується посилань суду першої інстанції на відсутність підстав для нарахування у спірному випадку компенсації втрати частини доходу з огляду на те, що сума грошового забезпечення нарахована за рішенням суду протягом місяця з дня набрання таким рішенням законної сили, колегія суддів зазначає наступне.
Так, ані Закон №2050-III, ані Порядок №159 не ставлять у залежність право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення) у зв`язку з порушенням строків їх виплати від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку.
Право на компенсацію за порушення строків виплати доходів виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян) особи з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
Такі висновки колегії суддів відповідають висновкам Верховного Суду України, які викладені, зокрема, у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, а також висновкам Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі № 523/1124/17, від 17 липня 2019 року у справі № 825/2023/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 826/12938/16, від 16 жовтня 2020 року у справі № 825/2381/16.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких умов та висновків суду апеляційної інстанції, слід скасувати рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у задоволенні даного позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову, яким визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати надбавки за кваліфікацію за період з 01.06.2016 по 22.01.2025 (день її фактичної виплати), - відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходу фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 2 статті 317 КАС України).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного позову, неправильно розтлумачив Закон №2050-ІІІ та у зв`язку з цим дійшов помилкових висновків.

Суд апеляційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та, відповідно, не сплачував його під час звернення до суду першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року – скасувати.
Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії нове рішення про задоволення позову.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, за час затримки виплати з 01.06.2016 по день фактичної виплати 22.01.2025.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (код за ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати надбавки за кваліфікацію за період з 01.06.2016 по 22.01.2025 (день її фактичної виплати), - відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходу фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко