ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 705/3265/25		
Провадження № 22-ц/821/1649/25		
Категорія: 331030000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л., 
секретаря - Костенко А. І.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси у режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кецкала Валерія Васильовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оголошення фізичної особи померлою, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про оголошення померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заяву мотивувала тим, що її колишній чоловік ОСОБА_2 , з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 22.12.2018 по 22.12.2020 та від якого мають спільну дитину – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний на військову службу до лав Збройних сил України по мобілізації та брав безпосередню участь у бойових діях та заходах, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф. 
Вказувала, що будучи навідником 1 розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 зник безвісти 20 листопада 2023 року під час виконання бойового завдання в районі міста Мар`їнки Покровського району Донецької області. Там він приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації. 
Зазначене підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2361 від 23.11.2023, направленою в електронному вигляді на запит тітки колишнього чоловіка – ОСОБА_4 та на звернення заявника працівниками РТЦК було направлено на її електронний сервіс VIBER. 
Крім того вказувала, що працівниками ТЦК було особисто вручено військовий квиток її колишнього чоловіка. 
Станом на момент звернення до суду із вказаною заявою будь-якої іншої інформації про місце перебування її колишнього чоловіка та батька її дитини не надходило, останній пропав безвісти за особливих обставин, що загрожували йому смертю та дають підстави вважати його загиблим. 
Оскільки такі обставини мають місце, заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть батька своєї дитини, вирішити соціальні питання утримання дитини, оскільки загиблий був платником аліментів та вступити у спадкові права після його смерті.
У зв`язку з чим, виникла необхідність звернення до суду з заявою про оголошення ОСОБА_2 померлим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.07.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявницею до матеріалів справи не долучено доказів (показання свідків, які могли б підтвердити фактичну смерть (загибель) військовослужбовця; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, витяг з Єдиного реєстру осіб зниклих безвісти за особливих обставин тощо), які б вказували на вірогідну смерть ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції зазначив, що обставини справи не дали підстав для висновку про можливість оголошення ОСОБА_2 померлим до спливу строків вказаних у ч. 2 ст. 46 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Кецкало В. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 10.07.2025, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та порушення норм процесуального права. Просить ухвалити рішення, яким оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України в районі міста Мар`їнка Покровського району Донецької області, від дня його вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на момент звернення до суду із заявою та розгляду справи працівниками органів ТЦК будь-які документи, що підтверджували б смерть військовослужбовця ОСОБА_2 , крім довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2361 від 23.11.2023 та його військового квитка, заявниці не надавались.
Однак, 28.07.2025 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 був наданий лист заступника командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2025 № 642/6933, в якому повідомлялося, що солдат ОСОБА_2 20.11.2023 під час виконання бойового завдання в районні виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій в районі населеного пункту Мар`їнка Покровського району Донецької області зник безвісти. Офіційний статус вищезазначеного військовослужбовця «безвісти зниклий», інформації щодо потрапляння у полон до військової частини не надходило.
Разом з апеляційною скаргою представником ОСОБА_1 – адвокатом Кецкало В. В. подано клопотання про долучення доказів, а саме копії довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 25.07.2025 № 642/70/3960, копії листа начальника штабу – заступника командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 28.07.2025 № 642/16933, копії наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.12.2023 № 5800 та копії довідки про місце служби ОСОБА_2 від 24.07.2025.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 наголошує, що надати вище зазначені документальні докази суду заявниця не мала об`єктивної можливості, оскільки вони були їй надані лише 28.07.2025, хоча вона зверталася за їх отриманням ще до звернення до суду.
Вказав, що суд першої інстанції у цій справі, керуючись принципом змагальності, розглянув справу окремого провадження та відмовив у її задоволенні через недоведеність, при цьому не вчинивши жодної процесуальної дії щодо того, щоб з власної ініціативи отримати відповідні докази.

Відзив на апеляційну скаргу 

22.08.2025 через підсистему «Електронний суд» на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив Міністерства оборони України, в якому вказано, що Уманський міськрайонний суд Черкаської області дійшов до правомірного та обґрунтованого висновку, що заявницею до матеріалів справи не долучено доказів, які б вказували на вірогідну смерть ОСОБА_2 .
Зазначено, що подаючи апеляційну скаргу, заявниця надає до суду апеляційної інстанції докази, які не були подані до Уманського міськрайонного суду Черкаської області та зазначає, що вони не могли бути отримані нею до звернення до суду із заявою про оголошення ОСОБА_2 померлим. Конкретних причин неможливості їхнього подання до звернення до суду заявницею не зазначено. Однак, зі змісту зазначених доказів вбачається, що вони ґрунтуються на документах, складених військовою частиною НОМЕР_1 ще у 2023 році.
Вважає, що заявниця не була позбавлена права та фактичної можливості отримати зазначені докази ще у 2023-2024 роках, тобто до моменту подання заяви про оголошення фізичної особи померлою.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2020 у справі № 705/3858/20 ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 22.12.2018. Вказаним рішенням суду шлюб між ними розірвано (а.с. 5). 
Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).
Відповідно до копії сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 підполковника ОСОБА_7 № 2361 від 22.11.2023, було сповіщено ОСОБА_4 про те, що її племінник, навідник 1 розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець військової служби за призовом, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний на військову службу по мобілізації 14.09.2023 другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_8 , зник безвісти 20 листопада 2023 року під час бойового завдання в районі міста Мар`їнка, Покровського району Донецької області. Приймав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави в зв`язку з військовою агресією російської федерації (а.с. 7).
Матеріали справи містять копію військового квитка ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_9 13.09.2023 (а.с. 8).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
ОСОБА_1 та її представник – адвокат Кецкало В. В. в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
08.09.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява адвоката Кецкала В. В. про розгляд апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та її представника – адвоката Кецкала В. В. 
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Міністерства оборони України Градова А. Р., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції від 10.07.2025 відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
Пунктом 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України установлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
 Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
У відповідності до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
На цьому також наголошено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20.
Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.             
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.                
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).              
Разом із тим, суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі   № 390/1443/19-ц, від 08.02.2024 у справі № 148/1207/22.
З матеріалів справи вбачається, що заявниця в заяві вказує, що метою оголошення померлим ОСОБА_2 є отримання свідоцтва про смерть батька її дитини, оскільки вони позбавлені можливості вирішувати соціальні питання утримання дитини, враховуючи, що загиблий був платником аліментів, та вступити у спадкові права після його смерті.
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 вказувала, що 20.11.2023 ОСОБА_2 зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі міста Мар`їнки Покровського району Донецької області. Там він приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації. 
За змістом ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Приписи ч. 2 ст. 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.
За змістом ст. 1 ЗУ «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII:
- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;
- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);
- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;
- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Частина 2 ст. 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у ч. 2 ст. 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24).
У постанові від 11 грудня 2024 року у справі 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф спочатку був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 із змінами і доповненнями, а тепер - наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376.
Так, Мар`їнська міська територіальна громада Покровського району Донецької області за винятком с. Бажане Друге, с. Бажане Перше, с. Зоряне, м. Красногорівка, с. Новомихайлівка, с. Олександропіль, с. Парасковіївка, с. Славне з 24 лютого 2022 року по 16 січня 2025 року була територією активних бойових дій, а з 17 січня 2025 року - перебуває в тимчасовій окупації.
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою 02 червня 2025 року. На момент звернення заявниці до суду з такою заявою, так і на час постановлення судом першої інстанції рішення по суті не сплинув шестимісячний строк, встановлений у ч. 2 ст. 46 ЦК України, а саме, як виснувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі 755/11021/22, від дня закінчення активних бойових дій на території Мар`їнської міської територіальної громади Покровського району Донецької області.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що обставини справи не дають підстав для висновку про можливість оголошення ОСОБА_2 померлим до спливу строків вказаних у ч. 2 ст. 46 ЦК України. Колегія суддів вважає, що дану заяву про оголошення особи померлою, подано до суду передчасно.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Дослідивши надані заявницею до суду першої інстанції докази, колегія суддів вважає, що встановлені обставини не дали підстав суду першої інстанції для задоволення заяви ОСОБА_1 . 
Щодо клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Кецкала В. В. про прийняття та долучення до матеріалів справи копій довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 25.07.2025 № 642/70/3960, листа начальника штабу – заступника командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 28.07.2025 № 642/16933, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.12.2023 № 5800 та довідки про місце служби ОСОБА_2 від 24.07.2025, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року в справі № 279/11692/15-ц зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».
Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 надала документи, які були наявні у неї та які, на її думку, підтверджували викладені в заяві обставини, і на підставі вказаних доказів судом першої інстанції було ухвало рішення.
Клопотань про витребування зазначених вище доказів заявниця та її представник, під час розгляду справи в суді першої інстанції, не заявляли. Доводи апеляційної скарги про те, що заявниця не мала об`єктивної можливості надати такі документальні докази, оскільки вони були їй надані лише 28.07.2025, хоча вона зверталася за їх отриманням ще до звернення до суду, колегією суддів оцінюються критично, оскільки доказів, які б свідчили про те, що такі докази витребовувалися заявницею, матеріали справи не містять.
Колегія суддів, зазначає, що вказане обґрунтування не може вважатися таким, що поза волею заявниці перешкоджало в можливості подання вказаних у клопотанні доказів. Суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити обставини, на які послався представник скаржниці в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, вірно прийшов до висновку, що заявницею не долучено доказів, які б вказували на вірогідну смерть ОСОБА_2 .
У клопотанні представник ОСОБА_1 – адвокат Кецкало В. В. не ставить питання про поновлення пропущеного строку для подачі доказів та не обґрунтовує поважність причин неподання (неможливість подання) до суду першої інстанції доказів, які він просить долучити до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Статтею 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
Таким чином апеляційний суд за результатами розгляду вказаного клопотання дійшов висновку, що за відсутності поважних причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк, підстави для прийняття нових доказів відсутні.
Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надавши належну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення.
Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Кецкала В. В. підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кецкала Валерія Васильовича - залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 02 жовтня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко
 
Судді: Ю. В. Сіренко

                                                                        Т. Л. Фетісова