П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/18640/24	

Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.
                                                                                                                                   Місце ухвалення рішення: м. Одеса

         Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
                          головуючого  –  Лук`янчук О.В.
                          суддів              –  Бітова А.І.
                                                   –  Ступакової І.Г.
                           при секретарі –  Потомському А. Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 11 березня 2024 року № ПС002193, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді штрафу.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 призначений на посаду директора ТОВ «Скайволкінг» з травня 2023 року. Проте підприємство не веде підприємницької діяльності, не укладає жодних контрактів, не укладає договори на перевезення тощо.
До протоколу додані ТТН, які не підписані директором підприємства. Вказані накладні є підробленими, печатка підприємства не відповідає справжній печатці.
Підприємство та Мерзляков Руслан Петрович ніколи не укладали договори на перевезення с/х продукції та не видавали ТТН від 16.02.2024 року №8856.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено.
Скасовано постанову начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Романенко В.В. №ПС002193 від 11 березня 2024 р. про накладення адміністративного стягнення, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст.132-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 102 000 гривень.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що згідно з відомостями товарно-транспортної накладної від 16.02.2024 № 8856, яка була надана посадовим особам Відповідача під час проведення перевірки, маса брутто склала 39,5 тон, проте за результатом зважування встановлено, що загальна маса транспортного засобу склала 63,45 тон (чек зважування додається до відзиву на позовну заяву разом з матеріалами перевірки).
Вантажовідправником у вказаній ТТН визначено ТОВ "Скайволкінг" (код ЄДРПОУ 44761133).
Апелянт звертає увагу, що визнання ТТН підробленою можливо лише після набрання законної сили у кримінальному провадженні.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.02.2024 року об 11:53 на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса (452 км + 811 м) посадовими особами Укртрансбезпеки був проведений габаритно-ваговий контроль т/з DAF р/н НОМЕР_1 та встановлено, що вантажовідправником було внесено відомості про вагу вантажу до ТТН №8856 від 16.02.2024 року, що не відповідають фактичним даним та перевищують встановлені законодавством нормативно-правові (вагові) параметри понад 30%, за що притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4  ст.132-2 КУпАП України  та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (як директора ТОВ «Скайволкінг»).
Водночас, згідно з відомостями товарно-транспортної накладної від 16.02.2024 № 8856, яка була надана посадовим особам Відповідача під час проведення перевірки, маса брутто склала 39,5 тон. Вантажовідправником у вказаній ТТН визначено ТОВ "Скайволкінг" (код ЄДРПОУ 44761133).
Отже, відповідно до постанови від 11 березня 2024 року №ПС002193 притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , як директора ТОВ «Скайволкінг» 
Позивач не погоджуючись з даною постановою та вважаючи її протиправною звернувся до суду з даним позовом та просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не були перевірені факти, що позивач не здійснював перевезення та не мав будь-яких правовідносин з перевізником, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують правовідносини між ними, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірної постанови.
Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до  Закону України «Про дорожній рух» встановлюють  Правила дорожнього руху, затверджені  постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частиною другою статті 19 Закону України «Про дорожній рух»  встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху  зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
На виконання приписів п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За визначенням, наведеним у  постанові Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування"  великовагові та великогабаритні транспортні засоби - це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у  пункті 22.5 ПДР.
Частиною другою  статті 29 Закону України "Про дорожній рух"  закріплено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30  визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у  пункті 22.5 ПДР  України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
В свою чергу, у пункті 3 наведених Правил унормовано, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у  пункті 22.5 ПДР  України.
Пунктом  22.1  розділу 22 "Перевезення вантажу" ПДР встановлено, що маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
Пунктом 22.5 ПДР  передбачені обмеження як вагових так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів, зокрема, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 тон для автомобільних доріг державного значення.
При цьому допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у  пункті 22.5 Правил дорожнього руху  на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
За порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами,  статтею 132-1 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність.
Так, приписами ч.1  ст.132-2 КУпАП  визначено, що внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, -  тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною 4 вказаної статті дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30 відсотків, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 132-2 КУпАП  передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу, що накладається на спеціального суб`єкта - уповноважену посадову особу вантажовідправника.
У свою чергу, відповідно до  ст. 14 КУпАП  посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення зв`язані недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до службових обов`язків.
Відтак застосування  ст. 132-2 КУпАП  підлягає в сукупності із  ст.14 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме  з копії постанови серії ПС002193 від 11 березня 2024 року 17.02.2024 року об 11:53 на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса (452 км + 811 м) посадовими особами Укртрансбезпеки був проведений габаритно-ваговий контроль т/з DAF р/н НОМЕР_1 та встановлено, що вантажовідправником було внесено відомості про вагу вантажу до ТТН №8856 від 16.02.2024 року, що не відповідають фактичним даним та перевищують встановлені законодавством нормативно-правові (вагові) параметри понад 30%, за що притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4  ст.132-2 КУпАП України  та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (як директора ТОВ «Скайволкінг»).
Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не були перевірені факти, що позивач не здійснював перевезення та не мав будь-яких правовідносин з перевізником, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують правовідносини між ними.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними, оскільки за відомостями товарно-транспортної накладної від 16.02.2024 № 8856, яка була надана посадовим особам Відповідача під час проведення перевірки, маса брутто склала 39,5 тон, проте за результатом зважування встановлено, що загальна маса транспортного засобу склала 63,45 тон (чек зважування додається до відзиву на позовну заяву разом з матеріалами перевірки).
Вантажовідправником у вказаній ТТН визначено ТОВ "Скайволкінг" (код ЄДРПОУ 44761133). Та вищезазначена ТТН скріплена печаткою ТОВ «Скайволкінг».
В свою чергу, як вже зазначалося, зокрема за приписами ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» саме вантажовідправник вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, уповноваженою особою ТОВ «Скайволкінг» як директор є Мерзляков Р. П.
Суд першої інстанції прийняв до уваги пояснення позивача, що йому не відома особа водія, який фактично вчинила адміністративне правопорушення, вантаж, який перевозив водій, не належить ТОВ «Скайволкінг», а також, директор ТОВ «Скайволкінг» не надавав будь-яких вказівок щодо перевезення донного вантажу, документи ТОВ «Скайволкінг» були використані для вчинення даного адміністративного правопорушення. В бухгалтерській звітності підприємства не відображені жодні відомості щодо вказаного вантажного перевезення. Орган державної влади має довести, що ТОВ «Скайволкінг» взагалі має відношення до даного перевезення, адже а ні печатка, а ні підпис не відповідають безпосередньо підпису Мерзлякова Р. П. та печатці підприємства. Водночас, тягар доведення щодо цього лежить саме на державному органі.
Колегія з даного приводу зазначає, що у наданій відповідачу під час перевірки ТТН міститься печатка ТОВ «Скайволкінг» та біля такої печатки міститься ПІП  вагера Мельник Юлії Леонідівни.
При цьому, суд апеляційної інстанції вказує, що відсутність у товарно-транспортній накладній підпису керівника ТОВ «Скайволкінг» ОСОБА_1 , не спростовує того, що вантажовідправником у досліджуваній ситуації є саме ТОВ «Скайволкінг».
В свою чергу, щодо печатки, то печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, тому, встановивши наявність відбитку печатки позивача на цих документах, відповідач дійшов висновку про те, що позивач має нести відповідальність за законність використання його печатки.
В свою чергу, доказів загублення, викрадення або в інший спосіб вибуття з володіння позивача або використання печатки іншою особою до суду не надано.
Зокрема, колегія суддів також бере до уваги, що позивачем не надано доказів направлення заяву про вчинення кримінального правопорушення до органів поліції, по факту неправомірних дій осіб, що виготовили та використали ТТН №8856 від 16.02.2024 року та про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру судових розслідувань чи доказів того, що по вказаному факту проводяться слідчі дії з метою встановлених винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності.
В контексті означеного слід відмітити, що наведена вище обставина в жодному разі не звільняє його від відповідальності передбаченої ч.4  ст.132-2 КУпАП.
Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення  КУпАП  містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів звертає увагу, що норми  ст. 279-5 КУпАП України  постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені  статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Тобто, вказана стаття не містить імперативного припису щодо необхідності участі особи під час розгляду справи.
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем вчинялись дії щодо належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, 20.02.2024 року на ім`я керівника ТОВ «Скайволкінг» Мерзлякова Р. П. (згідно відомовтей з ЄДР) та на адресу ТОВ «Скайволкінг» було направлено повідомлення про розгляд справи № 14417/33/24-24, яким запрошено позивача до розгляду справи на 11.03.2024 року 
Також, 11.03.2024 відповідачем було направлено на адресу позивача копію Постанови про накладення адміністративного стягнення винесену за фактом правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті.
Тобто, відповідач повідомляв позивача щодо розгляду справи належним чином, водночас не отримання документів направлених за належною адресою не може свідчити про протиправність спірної постанови.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції гуртуються на неповному з`ясуванні обставин справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно із п.2 ч.1  ст.315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України  передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що висновки міського суду не відповідають, викладеним у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Установлені в межах даного апеляційного перегляду справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні висновки та викладені позивачем в обґрунтування позовних вимог доводи.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 313, ст.315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2025 року скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.
                                                            Повний текст постанови складено та підписано 14 жовтня 2025 року. 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова