ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/32733/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/32733/24 (головуючий суддя першої інстанції - Луніна О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,  зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          В С Т А Н О В И В 
Позивач 10.12.2024 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні їй пенсії від 06.08.2024 року №046350016903;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до її страхового стажу період роботи з 10.08.1983 року по 11.08.1986 року, згідно трудової книжки НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1981 року по 05.07.1983 року, згідно диплому НОМЕР_2 .             
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на відсутність у неї необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону №1058, а також безпідставно не зарахованого до страхового стажу спірні періоди роботи і навчання, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, а наявність буд-яких недоліків  не може бути підставою для виключення спірних періодів роботи з трудового стажу, що дає  право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що на час звернення за призначенням пенсії 30.07.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 59 років 11 місяців. Згідно документів, доданих до заяви про призначення пенсії, страховий стаж позивача становить 24 роки 07 місяців 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону №1058. Період навчання з 01.09.1981 року по 05.07.1983 року не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки ім`я вказане у дипломі не відповідає паспортним даним заявниці. Періоди роботи з 10.08.1983 року по 11.08.1986 року згідно запису трудової книжки НОМЕР_3  також  не  зараховано  до стажу, оскільки ім`я вказане на титульній сторінці,  не відповідає паспортним даним заявниці, що є порушенням Інструкції №162.
Позивач відзив на скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 26.05.2025 року по 09.06.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. та суддя-член колегії Білак С.В. перебували у відпустці. У період з 26.05.2025 року по 13.06.2025 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці. У період з 24.06.2025 року по 27.06.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
30 липня 2024 року позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 06.08.2024 року  №046350016903 про відмову позивачу  у призначенні пенсії за віком.
Згідно спірного рішення страховий стаж складає 24 роки 7 місяців 1 день.
До страхового стажу не зараховано:
- Період роботи з 10.08.1983 року по 11.08.1986 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки ім`я вказане на титульній сторінці не відповідає паспортним даним.
- Період навчання з 01.09.1981 року по 05.07.1983 року згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки ім`я вказане у дипломі не відповідає паспортним даним.
Відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 10.08.1983 року по 11.08.1986 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 від 10.08.1983 року оскільки ім`я зазначене на титульній сторінці книжки ( ОСОБА_2 російською мовою) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 російською мовою); період навчання з 01.09.1981 року по 05.07.1983 року, згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки ім`я зазначене ( ОСОБА_2 російською мовою) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 російською мовою).
Не погодившись з відмовою пенсійного органу, позивач оскаржила рішення  відповідача  до  суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003  року (далі по тексту - Закон №1058).
Відповідно до пункту 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно зі статтею 62 Закону №№1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або у ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Згідно із п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі по тексту - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58, у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Працівник не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особою самостійно. Більше того, окремі недоліки заповнення трудової книжки, навіть якщо вони мають місце, не є підставою вважати відсутніми чи недоведеними відповідні періоди трудового стажу. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
У постанові від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні трудового стажу при призначенні позивачу пенсії.
За позицією відповідача, до страхового стажу позивача не підлягає зарахуванню період навчання згідно диплому серії НОМЕР_2 з 01.09.1981 року по 05.07.1983 року та період роботи з 10.08.1983 року по 11.08.1986 року, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки ім`я в дипломі « ОСОБА_2 » не співпадає з паспортними даними « ОСОБА_2 ».
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечуються відповідачем, у свідоцтві про народження НОМЕР_5 позивач зазначена російською мовою ( ОСОБА_3 ). У свідоцтві про укладення шлюбу НОМЕР_6 також зазначено російською мовою ( ОСОБА_3 ). Після одруження змінене прізвище на ОСОБА_4 .
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюб, змінено дівоче прізвище на прізвище чоловіка « ОСОБА_4 », відомості про наречену зазначені на російській мові « ОСОБА_3 », дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження видане російською мовою.
У паспорті громадянки України серії НОМЕР_7 , виданому Павлоградським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, зазначено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Малєта, Петровськ-Забайкальського району, Чітінської області, відомості про особу російською мовою: « ОСОБА_5 ».
Наявні в матеріалах справи документи та докази, зокрема трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_8 , трудова книжка серії НОМЕР_1 , (в яких зазначено про зміну прізвища з дівочого « ОСОБА_6 » на прізвище взяту у шлюбі « ОСОБА_4 »), копія диплому НОМЕР_2 та свідоцтва про народження НОМЕР_9 , дають підстави стверджувати, що мова в даному випадку йде про оду й ту саму особу (позивача).
Як правильно зазначив суд першої інстанції, не зарахування спірного періоду навчання до страхового стажу суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі №754/14898/15-а зауважив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для не врахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність та втрачати право на соціальний захист у зв`язку з тим, що відповідальними працівниками неуважно заповнювались документи.
Апеляційний суд вважає, що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 06.08.2024 року №046350016903 про відмову позивачу у призначенні пенсії є необґрунтованим та протиправним, а спірні періоди підлягають зарахуванню до загального страхового стажу позивача.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/32733/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/32733/24 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.    
   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко