Головуючий І інстанції: М.М. Шаповал

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 р. 	Справа № 480/1663/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2025, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602  по справі № 480/1663/25
за позовом              ОСОБА_1  
до             Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України                    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до  Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період 2014, 2015, 2016 років;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2013, 2014, 2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період 2014, 2015, 2016 років.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2013, 2014, 2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його  позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що абзац третій пункту 4 статті 10-1 Закону передбачає, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця. Відповідно до наказу командира частини  від 04.12.2024 № 311 штаб-сержанту ОСОБА_1 при звільненні з військової служби виплачено грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2024 роки, в кількості 112 календарних днів. Тобто компенсація була виплачена за один із видів додаткової відпустки на яку набув права військовослужбовець. Отже, виходячи із вищевикладеного, беручи до уваги вимоги чинного законодавства щодо надання додаткових відпусток за двома і більше підставами, зважаючи на факт виплати компенсації за не використані дні відпусток при звільненні з військової служби вважає, що належних та достатніх підстав для нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки з 2014 по 2017 роки не встановлено. Вказує, що військова частина під час нарахування виплат позивачу при звільненні, діяла в межах своїх повноважень, не порушуючи вимоги нормативно-правових актів.
Позивач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги,   дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 04.12.2024 № 311 було припинено (розірвано) контракт про проходження позивачем, штаб-сержантом, військової служби та виключено ОСОБА_1 - командира 1-го відділення 3-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону, зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
В лютому 2025 року позивач направив до відповідача заяву за змістом якої просив нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014-2917 роки.
На вказану заяву про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, відповідач листом за № 2/22/12-679 від 20.02.2025 повідомив, що надання відпусток у відповідності до статті 19 Закону України "Про відпустки", за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я - було зупинено. При цьому, відповідач зазначив, що при звільненні позивача зі служби була виплачена грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2024 роки.
Не погодившись з такою бездіяльністю позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з абзацами першим, третім пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України (абзац перший пункту 8 статті 10-1 Закону № 2011-XII).
Згідно з абзацами першим – четвертим пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року №04/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі – Закон №3551-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Під час розгляду справи встановлено, що позивач є учасником бойових дій, а саме, 05.04.2017 року ним отримано відповідний статус, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія посвідчення № НОМЕР_3 .  
Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.  
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. 
Як встановлено під час розгляду справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України та станом на день припинення військової служби займав посаду  командира 1-го відділення 3-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону.
В той же час, згідно наявної в матеріалах справи копії наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 04.12.2024 № 311 вбачається, що позивачу було призначено виплатити:
- премію за особистий внесок у загальні результати служби з 01 по 04 грудня 2024 року в розмірі 510% посадового окладу;
- грошову компенсацію за невикористані 30 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, 41 календарний день щорічної основної відпустки за 2024 рік.
Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити:
- одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період його календарної служби з дня зарахування на службу, за 28 (двадцять вісім) календарних років;
- грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2024 роки, в кількості 112 календарних днів.
Отже, з наведеного вбачається, що за 2017-2024 роки позивачем отримано грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, що передбачено нормами пункту 12 статті 12 Закону №3551-XII. 
В той же час спірним у цій справі питання щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за  за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2013, 2014, 2015 роки.
Відповідач у якості підстави для відмови позивачу у виплаті вказаної компенсації посилається на абзац 3 пункту 4 статті 10-1 Закону та вказує, що оскільки позивачу під час звільнення виплачено грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону  Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017-2024 роки у кількості 112 календарних днів, тому він не має права одночасно отримати компенсацію за додаткову відпустку, передбачену  пунктом 4 статті 10-1 Закону  України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Колегія суддів зауважує, що додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена абзацом 1 частини першої статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а додаткова відпустка учаснику бойових дій передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Обидві ці відпустки є додатковими відпустками.          
На відміну від відпустки, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", право на яку мають військовослужбовці, відпустка як учаснику бойових дій надається не лише військовослужбовцям, а й будь-якій особі, яка не є військовослужбовцем, однак має статус учасника бойових дій або особи, прирівняної до нього.
Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця. 
Таким чином, зазначена норма спеціального закону передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону. Тобто, військовослужбовці за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу 1 частини четвертої статті 10-1 Закону № 2011-XII та на підставі іншого закону мають право на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором.  
Відповідно, нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, передбаченої абзацом першим частини 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", і навпаки. 
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 520/7314/2020.
У межах спірних правовідносин позивач як учасник бойових дій, якому нараховано грошову компенсацію за невикористані дні відповідної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2024 роки, претендує на компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2013, 2014, 2015 роки, тобто за інший період. Надання указаних щорічних додаткових відпусток передбачено двома різними законами.  
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5.  
Згідно з додатком №3 до постанови №702, військова посада командира відділення ( в списку під № 47, яку займав позивач, дає право на тривалість щорічної додаткової відпустки – 5 календарних днів.
Відтак, з огляду на встановлені обставини справи колегія суддів вказує, що позивач мав право у  2013, 2014, 2015 роках на щорічну додаткову відпустку, що передбачена частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII.
Разом з тим, слід зауважити, що як за пунктом 12 статті 12 Закону №3551-XII, так і за частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII, передбачено різні види додаткових відпусток, які надаються за різних підстав, однак надання одного виду відпустки, виключає надання іншого. Оскільки позивач набув статусу учасника бойових дій з 2017 року, то відповідно з 2017 року він набув права також на додаткову щорічну відпустку визначену пунктом 12 статті 12 Закону №3551-XII.  
Однак, до набуття статусу учасника бойових дій, тобто у 2013, 2014, 2015 роках, позивач мав право на отримання додаткової відпустки частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII. 
Відповідно до пункту 8 та абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.   
У разі, якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.  
Отже, з огляду на вказане вище, на час прийняття наказу про припинення (розірвання) контракту з позивачем про проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України та виключення останнього зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення відповідач повинен був провести з позивачем необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за 2013, 2014, 2015 роки.  
З огляду на вищевикладені норм, суд зазначає, що право позивача як військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби, не обмежується та не припиняється.   
Однак, саме на відповідача був покладений обов`язок здійснити при звільненні позивача виплату всіх без виключення належних позивачу сум, на які він мав право, чого в даному випадку відповідачем здійснено не було, чим допущено протиправну бездіяльність.  
З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги позивача   шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період 2014, 2015, 2016 років та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2013, 2014, 2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду  не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.     
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 480/1663/25  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло