ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 листопада 2025 року
м. Київ
cправа № 916/3006/17
провадження № 12-42звг25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Ємця А. А.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Дашутіна І. В., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Ткачука О. С., Шевцової Н. В.,
за участю секретаря судового засідання Іщука В. В.,
представників учасників справи:
позивача - не з`явились,
відповідача - Дорошенко Ю. В., Кут М.,
третьої особи-1 - Лук`яненко Я. В.,
третьої особи-2 - не з`явились,
розглянула у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» про перегляд за виключними обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава»
до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
1. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича,
2. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,
про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркава» (далі - Товариство, ТОВ «Укркава») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління (далі - Банк) про визнання виконавчого напису, вчиненого 09.11.2017 приватним нотаріусом Малим Олексієм Сергійовичем (далі - нотаріус), таким, що не підлягає виконанню.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості Товариства перед Банком за кредитним договором, вчинено з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України від 02.09.1993 № 3425-XII «Про нотаріат» (далі також Закон № 3425-XII) та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 наказом № 296/5 та зареєстрованого в цей же день у Міністерстві юстиції України за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Позивач стверджував, що нотаріус не перевірив безспірність заборгованості.
3. Також позивач зазначав про те, що Банк перед вчиненням виконавчого напису не направляв йому вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання та не надав нотаріусу доказів направлення цієї вимоги та її одержання позивачем.
4. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на дотримання нотаріусом вимог чинного законодавства під час вчинення виконавчого напису.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
5. 28.12.2011 Банк і ТОВ «Укркава» уклали договір кредитної лінії № 86 (далі - кредитний договір), за умовами якого Банк надав Товариству кредит у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 29.12.2016 у різних валютах - гривнях, доларах США, євро; максимальний ліміт кредитування визначено в еквіваленті 40 000 000 грн.
6. Цього ж дня на виконання умов пункту 4.1 кредитного договору ТОВ «Укркава» (іпотекодавець) і Банк (іпотекодержатель) уклали договір наступної іпотеки (далі - іпотечний договір), відповідно до умов якого на забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку будівлі та споруди заводу з виробництва розчинної кави та кавових виробів, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 14 (літ. «А» ), оціненою вартістю 33 584 103 грн, які розташовані на земельній ділянці, що знаходиться у користуванні іпотекодавця за договором оренди.
7. У пункті 4.1 іпотечного договору сторони визначили, що право іпотеки виникає в іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору. У разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання та/або невиконання іпотекодавцем обов`язків за цим договором, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором.
8. 20.02.2015 Банк звернувся до ТОВ «Укркава» з листом № 24-1/114 про порушення ним умов кредитного договору: у січні 2015 року не погашено заборгованість за траншами в розмірі 1 665 208,33 грн та 125 000 дол. США; у лютому 2015 року не погашено заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 451 440,26 грн та 20 506,75 дол. США.
9. 24.04.2015 ці ж сторони також уклали додатковий договір № 7 до кредитного договору, в якому, зокрема, змінили діючий ліміт кредитування.
10. 04.05.2016 Банк направив ТОВ «Укркава» вимогу про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором (лист № 28/01-3/86/7402). Вимагав у строк, що не перевищує 30 календарних днів, сплатити заборгованість на загальну суму 3 699 753,88 дол. США та 52 884 667,05 грн, а також проценти та штрафні санкції, донараховані на дату погашення заборгованості.
11. Цього ж дня Банк направив Товариству вимогу про дострокове повернення кредиту (лист № 28/01-3/86/7403). Посилаючись на невиконання позичальником умов кредитного договору, Банк повідомив ТОВ «Укркава» про відкликання кредиту та вимагав не пізніше 20 банківських днів з моменту вручення цього листа здійснити повне погашення заборгованості на загальну суму 3 699 753,88 дол. США та 52 884 667,05 грн, а також проценти та штрафні санкції, донараховані на дату погашення заборгованості.
12. 14.06.2016 у зв`язку з порушенням ТОВ «Укркава» зобов`язань за кредитним договором Банк звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави; просив у рахунок часткового погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Господарський суд Одеської області ухвалою від 17.06.2016 порушив провадження у справі № 916/1610/16.
13. Банк 07.07.2017 направив ТОВ «Укркава» ще одну вимогу про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором (лист № 28/01-3/17/10602). Вимагав у строк, що не перевищує 30 календарних днів, сплатити 3 978 178,84 дол. США та 75 465 776,91 грн, а також проценти та штрафні санкції, донараховані на дату погашення заборгованості. Банк попередив, що в разі невиконання цієї вимоги буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки в будь-який спосіб, передбачений іпотечним договором та статтею 33 Закону України «Про іпотеку».
14. 09.11.2017 за зверненням Банку нотаріус на підставі статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», положень глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів), вчинив виконавчий напис, відповідно до якого з метою погашення частини заборгованості ТОВ «Укркава» перед Банком звернув стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності боржнику та переданий в іпотеку за іпотечним договором, а саме на будівлі та споруди заводу з виробництва розчинної кави та кавових виробів: восьмиповерхову виробничу будівлю (літ. «Б») з навісами (літ. «б», «б1») загальною площею 7 665,5 кв. м, будівлі насосної (літ. «В») з підвальним поверхом загальною площею 76,1 кв. м, споруди № 1, 8 - огорожі, № 2, 3, 9 - ворота, № 4 - градирні, № 5 - резервуари для води, № 6 - артезіанську свердловину, № 7 - резервуар для шламу, № 10 - оглядові колодязі, № 1 - покриття (тротуари, майданчики, доріжки), що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 14-А.
15. Нотаріус виходив з того, що Банк надав ТОВ «Укркава» грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з остаточним терміном їх повернення до 29.12.2016. Оскільки Товариство з 30.12.2016 по 08.11.2017 (строк, за який проводиться стягнення) не повернуло кредитних коштів, то за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета стягнення, підлягають задоволенню такі вимоги стягувача: 2 999 385,40 дол. США заборгованості за основним боргом (кредитом) за траншами, виданими в іноземній валюті; 39 965 000 грн заборгованості за основним боргом (кредитом) за траншами, виданими в національній валюті. Крім того, з метою відшкодування внесеної за вчинення виконавчого напису плати у розмірі 80 000 грн запропоновано її стягнути з ТОВ «Укркава». Виконавчий напис може бути пред`явлений до виконання протягом року з дня його вчинення (до 09.11.2018).
16. 25.01.2018 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВДВС) постановою ВП № 55644595 відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
17. Господарський суд Одеської області рішенням від 29.03.2018, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018, позов задовольнив повністю: визнав виконавчий напис нотаріуса, вчинений 09.11.2017 та зареєстрований в реєстрі за № 2727,  таким, що не підлягає виконанню.
18. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ТОВ «Укркава» законні, обґрунтовані, підтверджені належними доказами і зауважив, зокрема, про таке:
- згідно із частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року;
- у матеріалах справи наявні належні докази того, що право вимоги у Банку виникло у травні 2016 року - після отримання позивачем вимоги про усунення порушень зобов`язань за № 28/01-3/86/7402 та вимоги про дострокове повернення кредиту за № 28/01-3/86/7403, направлених Банком  04.05.2016;
- відповідач порушив правила звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, оскільки з дня виникнення у Банку вимоги за кредитним договором минуло більше одного року.
19. Апеляційний господарський суд у постанові також наголосив, що з дня виникнення у Банку вимоги за кредитним договором минуло більше одного року, а тому строк для вчинення виконавчого напису є пропущеним. Суд не взяв до уваги посилання Банку на збільшення сторонами в іпотечному договорі позовної давності до 10 років з огляду на те, що встановлений статтею 88 Закону № 3425-XII строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису має іншу правову природу, ніж позовна давність.
Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції 
20. Велика Палата Верховного Суду постановою від 02.07.2019 задовольнила  касаційні скарги  нотаріуса та Банку, а рішення Господарського суду Одеської області від 29.03.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 у справі № 916/3006/17 скасувала і ухвалила нове рішення, яким у позові ТОВ «Укркава» відмовила.
21. У постанові від 02.07.2019 Велика Палата Верховного Суду зазначила:
- стаття 88 Закону № 3425-XII містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього Закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою (пункт 36);
- нормативно визначені відмінні строки для фізичних осіб-кредиторів і юридичних осіб-кредиторів щодо звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників є відмінністю у поводженні з цими кредиторами в аналогічних ситуаціях. Така відмінність у світлі умов сьогодення без об`єктивного та розумного обґрунтування створює для юридичних осіб-кредиторів нерівні у порівнянні з фізичними особами-кредиторами умови у правовідносинах з юридичними особами-боржниками щодо реалізації права на мирне володіння майном. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що встановлення для юридичної особи-кредитора у порівнянні з фізичною особою-кредитором меншого строку для звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників є дискримінацією юридичної особи-кредитора за ознакою її статусу (пункт 40);
- водночас нормативно визначені відмінні строки для фізичних осіб-боржників і юридичних осіб-боржників у випадку звернення юридичних осіб-кредиторів до нотаріуса для вчинення виконавчого напису стосовно їх майна є відмінністю у поводженні з цими боржниками в аналогічних ситуаціях. Така відмінність у світлі умов сьогодення без об`єктивного та розумного обґрунтування створює для фізичних осіб-боржників нерівні у порівнянні з юридичними особами-боржниками умови у правовідносинах з юридичними особами-кредиторами щодо реалізації права на мирне володіння майном. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що встановлення для кредитора-юридичної особи більшого строку для звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису стосовно майна фізичної особи-боржника у порівнянні з юридичною особою-боржником є дискримінацією фізичної особи-боржника за ознакою її статусу (пункт 41).
22. Також Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові виснувала, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений у статті 88 Закону № 3425-XII, безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку (пункт 80).
23. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 307/1580/17, щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону № 3425-XII, зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінити домовленістю сторін (пункт 81).
Короткий зміст рішення Європейського суду з прав людини
24. Товариство 11.02.2020 подало до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) заяву № 10233/20, у якій зазначило, що Велика Палата Верховного Суду застосувала чітке та однозначне положення національного законодавства непередбачуваним чином всупереч принципу юридичної визначеності. Заявник посилався на пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). 
25. За результатами розгляду заяви № 10233/20 ЄСПЛ ухвалив рішення від 06.02.2025 у справі «ТОВ "Укркава" проти України» (CASE OF UKRKAVA, TOV v. UKRAINE), відповідно до якого установлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.
26. Рішення ЄСПЛ набуло статусу остаточного 30.06.2025.
27. ЄСПЛ у рішенні від 06.02.2025 зазначив про таке: 
«47. Підприємство-заявник було незадоволене тим фактом, що Велика Палата Верховного Суду пішла далі та по-новому розтлумачила частину першу статті 88 Закону України «Про нотаріат» щодо різниці строків для фізичних та юридичних осіб. Велика Палата Верховного Суду вирішила, що строк мав бути однаковим, хоча стаття 88 була чіткою та однозначною щодо цього: якщо сторонами провадження були юридичні особи, строк становив один рік, тоді як у всіх інших випадках строк становив три роки. 
Суд зауважує, що частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат» не дає можливості для тлумачення тривалості відповідного строку, оскільки як підприємство-заявник, так і банк були юридичними особами. Цей висновок також підтвердив Конституційний Суд України, який встановив, що частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат» була конституційною і виключала можливість її довільного трактування (див. пункт 17). Крім того, сторони не припускали, що існували різні тлумачення цього положення до постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019. За цих обставин і з огляду на чіткий текст закону оскаржувана зміна тлумачення більше нагадувала поправку до закону, аніж врегулювання розбіжностей у судовій практиці …
49. Підсумовуючи, у цій справі Велика Палата Верховного Суду по-новому розтлумачила чіткий і однозначний однорічний строк, встановлений Верховною Радою України для вчинення виконавчих написів нотаріусами на документі, якщо сторонами провадження були юридичні особи, у спосіб, що суперечив самому положенню, і зробила це без будь-якої вагомої причини та без урахування впливу зміни тлумачення на юридичну визначеність. Наведених міркувань достатньо для висновку Суду, що нове тлумачення однозначних положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» зробило результат провадження непередбачуваним і суперечило принципу юридичної визначеності.
50. Отже, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції».
Стислий зміст вимог та доводів заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами
28. 30.07.2025 ТОВ «Укркава» звернулося до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у цій справі відповідно  до пункту 2 частини третьої статті 320 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
29. Підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами заявник зазначає ухвалення ЄСПЛ рішення у справі «ТОВ "Укркава" проти України» від 06.02.2025 (CASE OF UKRKAVA, TOV v. UKRAINE) за заявою № 10233/20.
30. Обґрунтовуючи заяву, ТОВ «Укркава» зазначає, що до теперішнього часу зазнає негативних наслідків від ухваленого судового рішення касаційної інстанції у вигляді звернення стягнення на нерухоме майно позивача на підставі оскаржуваного виконавчого напису і, на переконання заявника, перегляд постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 є єдиним можливим індивідуальним заходом на виконання остаточного рішення ЄСПЛ.
31. Підсумовуючи, ТОВ «Укркава» просить скасувати постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 та прийняти нову, якою рішення Господарського суду Одеської області від 29.03.2018 і постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 у справі № 916/3006/17 залишити без змін, а касаційні скарги нотаріуса та Банку - без задоволення. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
32. Від Банку 26.09.2025 надійшли письмові пояснення на заяву про перегляд рішення за виключними обставинами, у яких відповідач просить у задоволенні заяви ТОВ «Укркава» відмовити та залишити в силі постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019.
33. Відповідач зазначає, що в межах зведеного виконавчого провадження відбулась реалізація предмета іпотеки, щодо якого нотаріус видав оскаржуваний виконавчий напис. При цьому відповідач до пояснень додав видане 06.06.2025 приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могилою Мариною Михайлівною свідоцтво, яким посвідчено, що Банку належить на праві власності спірне майно, оскільки торги не відбулись і стягувач (Банк) виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно.
34. Отже, Банк, посилаючись на припинення іпотеки за іпотечним договором і вибуття з права власності Товариства  спірного майна, вважає, що виконавчий напис нотаріуса є виконаним та, відповідно, не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. 
35. Також 30.09.2025 від третьої особи-1 (нотаріуса) надійшли письмові пояснення, у яких вона, посилаючись на законність і обґрунтованість постанови  Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019, просить заяву позивача про перегляд цієї постанови за виключними обставинами залишити без задоволення. Зауважує, що виконавчий напис нотаріус видав з дотриманням вимог законодавства, зокрема частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат». 
Відомості про рух справи за заявою про перегляд за виключними обставинами 
36. Ухвалою від 01.09.2025 суддя Великої Палати Верховного Суду відкрив провадження за виключними обставинами; витребував, зокрема, від Міністерства юстиції України копію рішення ЄСПЛ від 06.02.2025 у справі «ТОВ "Укркава" проти України» (CASE OF UKRKAVA, TOV v. UKRAINE), ухваленого за результатами розгляду заяви № 10233/20, разом з його автентичним перекладом українською мовою. 
37. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 03.09.2025 задовольнила заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду Уркевича В. Ю.
38. Від Міністерства юстиції України 10.09.2025 на адресу Верховного Суду надійшла копія зазначеного рішення ЄСПЛ разом з його автентичним перекладом українською мовою.
39. 01.10.2025 від представниці позивача Попової М. А. надійшла заява про відвід судді Великої Палати Верховного Суду Кравченка С. І. від розгляду заяви ТОВ «Укркава» про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
40. Водночас суддя Великої Палати Верховного Суду Кравченко С. І. відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 01.10.2025 не перебував у складі колегії суддів, визначених для розгляду цієї справи, у зв`язку з відрядженням. Тому заяву представниці позивача Попової М. А. залишено без розгляду.
41. У судовому засіданні 01.10.2025 оголошено перерву, учасників повідомлено про судове засідання 19.11.2025. 
42. Від представниці позивача Попової М. А. 19.11.2025 надійшли сформовані у системі «Електронний суд» письмові пояснення, у яких вона підтримала свої вимоги щодо скасування постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019, наголосивши, що  визнання в судовому порядку виконавчого напису нотаріуса від 09.11.2017 № 2727 таким, що не підлягає виконанню, забезпечить відновлення юридичного стану ТОВ «Укркава», який воно мало до встановленого ЄСПЛ порушення Конвенції. 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо процесуальних підстав перегляду судового рішення за виключними обставинами та меж такого перегляду
43. За змістом частини першої статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами.
44. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 320 ГПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом. 
45. У пункті 1 статті 6 Конвенції визначено, зокрема, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
46. Стаття 46 Конвенції передбачає обов`язок держав-учасниць виконувати остаточні рішення ЄСПЛ у будь-яких справах, в яких вони є сторонами.
47. Відповідно до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.
48. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна ратифікувала Конвенцію, взявши на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції (стаття 1 Конвенції).
49. Перегляд судових рішень у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення, у якому встановлено порушення Конвенції, є одним з механізмів забезпечення дієвості принципу відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.
50. Звертаючись із заявою про перегляд судового рішення у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення, в якому встановлено порушення Конвенції, особа, на користь якої ухвалено таке рішення, домагається насамперед усунення наслідків порушення її прав, гарантованих Конвенцією.
51.  Рішення ЄСПЛ мають виконуватись як шляхом вжиття заходів індивідуального, так і загального характеру. За положеннями статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон) виконанням рішення є: а) виплата стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.
52. Відповідно до статті 10 Закону з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються такі додаткові заходи індивідуального характеру: відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); інші заходи, передбачені у рішенні. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.
53. У Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи державам-членам від 19.01.2000 № R(2000)2 «Щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини» Комітет міністрів згідно з умовами статті 15 (b) Статуту Ради Європи звернувся до Договірних Сторін з рекомендацією забезпечити на національному рівні адекватні можливості досягнення, наскільки це можливо, restitutio in integrum, пам`ятаючи, що за певних обставин зобов`язання за Конвенцією включають вжиття інших заходів, окрім справедливої сатисфакції, яку присуджує ЄСПЛ згідно зі статтею 41 Конвенції, та/або загальних заходів, якими потерпілій стороні забезпечується, наскільки це можливо, відновлення попереднього правового становища, яке ця сторона мала до порушення Конвенції.
54. У частинах  першій і другій статті 325 ГПК України передбачено, що заява про перегляд судових рішень за виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
55. Розгляд цієї справи за заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами Велика Палата Верховного Суду здійснює в межах доводів та вимог такої заяви, що мають узгоджуватися з висновками ЄСПЛ у відповідному рішенні.
56. До того ж Велика Палата Верховного Суду як суд касаційної інстанції, розглядаючи заяву про перегляд судового рішення, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази виходячи з положень статті 300 ГПК України.
Щодо вирішення спору по суті
57. Звертаючись із позовом про визнання виконавчого напису, вчиненого нотаріусом 09.11.2017, таким, що не підлягає виконанню, ТОВ «Укркава» обґрунтовувало свою вимогу в тому числі тим, що виконавчий напис, яким з метою погашення частини заборгованості Товариства перед Банком запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, вчинено з порушенням річного строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. 
58. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
59. У преамбулі Закону України «Про нотаріат» зауважено, що цей Закон встановлює порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні. 
60. Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (частина перша статті 1 Закону України «Про нотаріат»).
61. Згідно з пунктом 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» до повноважень нотаріусів належить вчинення такої нотаріальної дії, як вчинення виконавчого напису.
62. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. 
63. Тож виконавчий напис нотаріуса є формою захисту цивільних прав та інтересів, що відбувається в певному спеціальному порядку, який є відмінним від інших форм (зокрема й судової) надання захисту таким правам та інтересам. 
64. У статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, виконавчі написи нотаріусів (пункт 3).
65. У главі 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» врегульовано питання стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом (стаття 87); умов вчинення виконавчих написів (стаття 88); змісту виконавчого напису (стаття 89); порядку стягнення за виконавчим написом (стаття 90); строку пред`явлення виконавчого напису (стаття 91).
66. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
67. У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції станом на дату вчинення спірного в цій справі виконавчого напису нотаріуса та виникнення спірних правовідносин) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
68. Аналогічні положення містяться у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій. 
69. Отже, строки для вчинення виконавчого напису нотаріусом різняться залежно від суб`єктного складу учасників правовідносин та у відносинах між юридичними особами такий строк складає не більше одного року.
70. При цьому строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
71. З огляду на викладене виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.
72. У Рішенні від 01.07.2020 № 7-р(I)/2020 Конституційний Суд України визнав положення частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» такими, що відповідають Конституції України. При цьому Конституційний Суд України виходив з такого змісту частини першої статті 88 цього Закону:
«Відповідно до частини першої статті 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Із дослідження наведених положень Закону вбачається, що строки для вчинення виконавчого напису нотаріусом є відмінними залежно від кола учасників правовідносин: у відносинах між юридичними особами строк скорочений порівняно зі строком, який застосовується у відносинах між фізичними особами. Таким чином, встановлюючи порядок нормативного регулювання діяльності нотаріату в частині визначення строків, у межах яких нотаріус може вчинити виконавчий напис, законодавець запровадив чітку їх диференціацію залежно від суб`єктного складу учасників правовідносин. Наведене дає підстави стверджувати, що передбачене оспорюваними положеннями Закону регулювання є реалізацією Верховною Радою України виключних повноважень визначати організацію і діяльність, у тому числі нотаріату, як це встановлено в пункті 14 частини першої статті 92 Конституції України. Конституційний Суд України вважає, що положення частини першої статті 88 Закону, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними,  тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, тому застосування оспорюваних положень Закону особами (органами), діяльність яких ґрунтується на принципі верховенства права, жодним чином не призводить до протиправного позбавлення права власності».
73. Викладене переконливо свідчить, що положення, закріплені у статті 88 Закону України «Про нотаріат» у відповідній редакції, є чіткими, зрозумілими та однозначними, підстав для їх обмежувального чи розширеного тлумачення немає. 
74. Натомість Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 02.07.2019, ототожнила строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису зі строком позовної давності. 
75. ЄСПЛ у рішенні від 06.02.2025 у справі «ТОВ "Укркава" проти України» (CASE OF UKRKAVA, TOV v. UKRAINE), ухваленому за результатами розгляду заяви Товариства № 10233/20, зауважив: «… Основною причиною, наведеною Великою Палатою Верховного Суду, була різниця строків ініціювання цивільних проваджень згідно з відповідним цивільним законодавством та строків звернення за вчиненням виконавчого напису згідно із Законом України «Про нотаріат» і на цій підставі бажаність однакового підходу (див. пункт 12). Велика Палата Верховного Суду не згадала будь-які серйозні несприятливі наслідки, які виникнули, незважаючи на існування різних строків протягом понад двох десятиліть, для обґрунтування такої радикальної зміни тлумачення, як оскаржуване у цій справі. Насправді її позиція не вбачається такою, яку одностайно або переважно підтримала більшість науковців у галузі права (див. пункти 11, 40 і 41). Верховний Суд також не розглянув наслідки свого нового тлумачення щодо існуючих ситуацій і, таким чином, юридичної визначеності».
76. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
77. Звідси сама природа позовної давності полягає в тому, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на захист свого порушеного цивільного права саме судом.
78. Після спливу встановлених у статті 88 Закону України «Про нотаріат» строків вчинення виконавчого напису нотаріуса стягувач може захистити своє порушене право та/або інтерес у суді.
79. Позовна давність є виключно інститутом судового захисту порушених прав або інтересів та не може застосовуватися до позасудових способів захисту цивільних прав. 
80. Зі встановлених судами попередніх інстанцій у цій справі обставин вбачається, що право вимоги у Банку виникло у травні 2016 року і до моменту звернення Банку до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 09.11.2017 минуло більше одного року.
81. З огляду на викладене висновок судів попередніх інстанцій у цій справі щодо пропуску Банком строку для звернення до нотаріуса ґрунтується на приписах закону, а тому відсутні підстави для скасування рішення цих судів про задоволення позову. 
82. За результатами перегляду судового рішення за виключними обставинами Велика Палата Верховного Суду вважає, що порушення, констатовані ЄСПЛ, через повторний розгляд справи має можливість виправити саме вона як суд касаційної інстанції в межах наданих їй повноважень, адже всі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, раніше встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.
83. З огляду на зазначене у цій постанові викладені у письмових поясненнях доводи відповідача не беруться до уваги, оскільки реалізація предмета іпотеки, про що зазначає Банк, після ухвалення рішення ЄСПЛ не нівелює необхідності виправлення порушених прав позивача.
84. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.
85. Також Велика Палата Верховного Суду у взаємозв`язку із частиною другою статті 325 ГПК України у контексті повноважень суду касаційної інстанції виходить з приписів пункту 7 частини першої статті 308 цього Кодексу, відповідно до якого у передбачених цим Кодексом випадках суд касаційної інстанції має право скасувати  свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті, зокрема, залишити судові рішення судів першої  та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1).
86. Ураховуючи  викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що заява Товариства про перегляд судового рішення за виключними обставинами підлягає задоволенню, а постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 - скасуванню із залишенням постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 та рішення Господарського суду Одеської області від 29.03.2018 без змін. Відповідно, подані у цій справі касаційні скарги нотаріуса та Банку на зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 300, 308, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» про перегляд за виключними обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 задовольнити.
2. Постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 скасувати. 
3. Касаційні скарги Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління залишити без задоволення.
4. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 та рішення Господарського суду Одеської області від 29.03.2018 залишити без змін.
Постанова набираєзаконної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя-доповідач                                                   А. А. Ємець
 
Судді: | О. О. Банасько | О. В. Кривенда
| О. В. Білоконь | М. В. Мазур
| О. Л. Булейко | С. Ю. Мартєв
| І. А. Воробйова | К. М. Пільков
| О. А. Губська | Т. Г. Стрелець
| І. В. Дашутін | І. В. Ткач
| Л. Ю. Кишакевич | О. С. Ткачук
| В. В. Король | Н. В. Шевцова
| С. І. Кравченко |