ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 жовтня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/3122/25
Головуючий у першій інстанції – Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1469/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                суддів:  Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що навчається (суддя Маринченко О.А.), ухвалене у м. Чернігів, повний текст рішення складено 24 червня 2025 року, 
                                           В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина, який продовжує навчання. Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому був розірваний у судовому порядку. Від шлюбу позивач та відповідач мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син навчається у Пенітенціарній академії України на денній формі навчання за державним замовленням  та   проживає разом із матір`ю. Він відвідує секцію з боротьби, індивідуальні заняття з англійської мови, вартість яких складає 4400  грн на місяць, постійно хворіє на гострі респіраторні захворювання, у нього діагностовано сколіоз та він потребує відвідування бассейну та проходження курсів массажу. Всі витрати як при амбулаторному так і при стаціонарному лікуванні сина несла позивач, а відповідач жодної матеріальної допомоги на лікування сина не надає. Допомога яку він надає відбувається не щомісячно і не носить систематичного характеру. ОСОБА_2 працює в ГУНП в Сумській області, дані щодо його заробітків є прихованими. Позивачка вважає, що  відповідач спроможній сплачувати щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 червня 2025 року задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в  твердій грошовій сумі у розмірі 4500 грн щомісяця, на період його навчання в Пенітенціарній академії України починаючи з 04 березня 2025 року до червня 2028  року, але не більше як до досягнення ним 23 років,; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн; стягнуто з ОСОБА_2   на користь держави судовий збір в сумі 363,36 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що син сторін у зв`язку з навчанням  потребує матеріальної допомоги. Вирішуючи питання розміру аліментів судом враховано: часткове визнання позовних вимог відповідачем, його матеріальне становище ,  наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини та сплату на її утримання аліментів, стан здоров`я та матеріальне становище сина сторін, визначив їх розмір у сумі 4500 грн. Врахувавши положення ч.10 ст. 141 ЦПК України суд провів розподіл судових витрат та стягнув з позивачки на користь відповідача 4000 грн витрат на правничу допомогу, а також з відповідача на користь держави 363,36 грн судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 червня 2025 року в частині визначеного до стягнення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина з 4500 грн до прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 грн. Апеляційна скарга мотивована тим, що син сторін не позбавлений можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, він не хворіє хронічними хворобами, має задовільний стан здоров`я, навчається за рахунок державного бюджету України, отримує стипендію. Вказує, що син за власним бажанням не хоче проживати за місцем навчання безкоштовно, що потребує додаткових витрат у разі проживання вдома. За доводами відповідача судом не враховано, що мати повинна надавати допомогу на утримання сина. Вказує, що позовна заява не містить детального розрахунку чого саме потребує син, яку саме матеріальну допомогу необхідно надавати, що витрати перевищують прожитковий мінімум для працездатних осіб, що ці витрати необхідні для навчання.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а оскаржуване рішення без змін. ОСОБА_1 вказує, що син навчаючись за денною формою навчання  зобов`язаний окрім навчання нести обов`язки  з чергування та заступати в наряди як курсант, а тому не може працевлаштуватись і одержувати певний дохід. Також позивачка зазначає, що розмір доходів відповідача не поставить його у скрутне матеріальне становище щодо визначенного судом розміру аліментів. Наявне в Пенітенціарній академії України укриття облаштоване обмеженою кількістю ліжок, тому з міркувань безпеки, керівництвом було прийняте рішення щодо можливості проживання курсантів з м. Чернігова вдома. Відвідування курсів англійської мови напряму пов`язане з навчальним процесом сина. Позивачка звертає увагу, що син має певні захворювання і потеребує періодичного проходження курсу масажу та відвідування басейну про що не бізнаний відповідач, оскільки з сином не спілкується. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.
По справі встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1   (а.с.10)
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади №2025/001665981 від 04 лютого 2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).
Згідно з довідкою Пенітенціарної академії України № 358 від 12 грудня 2024 року, у Пенітенціарній  академії України, ОСОБА_3 є курсантом 1 курсу денної форми на умовах державного замовлення. Термін навчання  з 12 серпня  2024 року по  червень 2028 року (а.с.17).
Згідно з довідками про доходи, ОСОБА_1 за період з 16 липня 2024 року по 22 листопада 2024 року була нарахована допомога по безробіттю у розмірі 20841,94 грн, а з 22 листопада 2024 року  по 31 січня 2025 року  вона отримала заробітну плату в розмірі 34442,39 грн (а.с.18,19).
Син сторін з жовтня 2024 року відвідує індивідуальні онлайн заняття з англійської мови два рази на тиждень в центрі іноземних мов і сімейного дозвілля ГО Globe Language та сплачує абонемент в розмірі 4400 грн на місяць (а.с.20).
ОСОБА_3 звертався за медичною допомогою до лікарів: невролога, отоларинголога, хірурга, проходив обстеження у медичних центрах «MEDICUS», «OKCLINIC»,  «Аксіома», сімейній клініці «Тесла» (а.с.21-28,63,64,63-67).
Відповідач ОСОБА_2 є батьком  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3   (а.с.56).
13 березня 2025 року Зарічним районним судом м. Суми видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 57).
Згідно з довідкою про доходи, виданої ОСОБА_2 Головним управлінням Національної поліції в Сумській області за період з 01 листопада  2024 року по 31 травня 2025 року він отримав заробітну плату в розмірі 315138,49 грн (а.с.93).
Згідно з ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка чи син продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-річного віку за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. 
Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі та/або у частці від заробітку (доходу) платника з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника, наявність у платника інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння чи користування рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, майнових прав, доведені витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму, якщо платником не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 263/2444/17, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання (незалежно від форми навчання), виникає за умови наявності сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною віку від 18 до 23 років, продовження навчання, потреби у матеріальній допомозі та можливості батьків надавати таку допомогу.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналізуючи надані суду докази, позицію сторін у спорі та норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повнолітній син сторін продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість їй надавати. Визначений судом розмір аліментів у сумі 4500 грн щомісяця до завершення навчання відповідає інтересам сторін і не порушує балансу їхніх прав.
Матеріали справи свідчать, що повнолітній син сторін продовжує здобуття освіти в Пенітенціарній академії України за денною формою навчання, йому не виповнилось 23 роки, він позбавлений можливості працювати і самостійно заробляти собі на життя, у зв`язку з чим, додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків.
Доводи відповідача про те, що суд не врахував наявність на утриманні у нього неповнолітньої  дитини на яку  судовим наказом вже було визначено розмір аліментів на її  утримання, достатня фінансова спроможність позивачки для утримання дитини яка перебуває на повному державному утриманні є необґрунтованими, оскільки визначення майнового стану сторони є оціночним і залежить від наданих доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. 
Витрати на лікування та додаткове навчання англійської мови є обгрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами, а заперечення троти таких витрат необгрунтованими.
Наявність отриманого сином сторін доходу не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти за можливості надання матеріальної допомоги сину. Крім того, отриманий дохід ОСОБА_3 пов`язаний з його перебуванням на частковому державному забезпеченні у зв`язку з безпековими заходами вжитими керівництвом навчального закладу.
Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідач не позбавлений права згодом змінити розмір аліментів за наявності підстав, передбачених статтею 192 СК України.
Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду щодо відсутності підстав для зменшення розміру аліментів не спростовують, рішення суду є законним, обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування в відсутні.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня  2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).  
Практика Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, зроблено висновок, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу із зазначенням  розміру понесених витрат та додано до відзиву ордер №1118536, акт прийому – передачі грошових коштів  згідно договору №3-2025/ц про надання правничої допомоги від 31 січня 2025 року, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу,  відповідно до якого сума витрат на правничу допомогу адвоката, складає 4 000 грн. В дану суму включається: ознайомлення зі змістом апеляційної скарги; підготовка відзиву на апеляційну скаргу та роздрукування та завірення трьох його екземплярів з доданими до неї документами; надсилання засобами поштового зв`язку відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та подання його до канцелярії Чернігівського апеляційного суду.
Від сторони позивача  надійшло заперечення проти заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В запереченні представник позивача зазначає про те, що у відзиві відсутні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вказує що мається лише повідомлення про надання документів. Звертає увагу, що позивачем не було надано договору про надання правничих послуг, розрахунок суми гонорару не містить посилань до якого саме договору та акту виконаних робіт його було зроблено, наданий акт містить лише посилання на факт передачі грошових коштів, проте не містить відомостей про факт реальності наданих послуг. Вважає, що сума 4000 грн та час за написання відзиву є явно завищеними  і не відповідають складності справи, половина відзиву займає цитування нормативних актів та реквізити сторін у справі.
Апеляційний суд погоджується з доводами заперечення проти заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу  з огляду на таке.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного суду, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, зокрема,  залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача  на рішення від 24 червня  2025 року, обсяг наданих заявнику послуг, клопотання  про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, зокрема про те, що половина відзиву займає цитування нормативних актів та реквізити сторін у справі , включення до вартості наданих послуг : ознайомлення зі змістом апеляційної скарги; підготовка відзиву на апеляційну скаргу та роздрукування та завірення трьох його екземплярів з доданими до неї документами; надсилання засобами поштового зв`язку відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та подання його до канцелярії Чернігівського апеляційного суду є фактично однорідними витратами з підготовки відзиву, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви  та стягнення з відповідача  на її користь 2000 грн.
При цьому доводи заперечень проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу щодо відсутності в матеріалах справи доказів на понесення таких витрат, не заслуговують на увагу суду.
Так, пунктом 1.1 Договору про надання правової ( правничої) допомоги № 3-2025/ц  від 31.01.2025 року сторони договору передбачили, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу: а саме у правовідносинах щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання в період навчання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пунктом 4.1 зазначеного договору сторони передбачили, що розмір гонорару є договірною ціною сторін (а.с.29-31). За домовленістю сторін, розмір гонорару у суді апеляційної інстанції становить 4000 грн: за ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовку  відзиву та його роздрукування,  завірення та надсилання на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 червня 2025 року у справі № 750/3122/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на сина, який продовжує навчання. 
Згідно з Актом прийому – передачі грошових коштів згідно договору про надання правової ( правничої) допомоги № 3-2025/ц  від 31.01.2025 року, клієнт передав, а адвокат прийняв грошові кошти в сумі 4000 грн, у звязку з виконанням його договірних зобов`язань, відповідно до умов укладеного сторонами договору від 31.01.2025.
Верховний Суд  у постанові від 23.01.2025 року у справі № 240/32993/23 підтвердив, що потреби детально розписувати кожну витрачену годину або встановлювати фіксований розмір гонорару в акті виконаних робіт немає. Достатньо вказати загальну вартість послуг із коротким описом виконаних робіт.
Таким чином, сторони Договору про надання правової ( правничої) допомоги № 26/05-1 від 26.05.2025 року передбачили як обсяг робіт, який повинен виконати адвокат так і розмір оплати за надані постуги в самому тексті договору.
Крім того,  за висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України).
Подібна правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 27.09.2023 у справі №904/1711/22, від 01.11.2023 у справі №910/12597/22, від 06.12.2023 у справі №905/493/22.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                               У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 червня 2025 року залишити без змін.  
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

           Головуючий:                                                  Судді: