ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 р. 	Справа № 520/20084/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного науково-виробничого підприємства "Об`єднання Комунар" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків,   по справі № 520/20084/24
за позовом               Державного науково-виробничого підприємства "Об`єднання Комунар"  
до               Головного управління ДПС у Харківській області                       
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Державне науково-виробниче підприємство "ОБ`ЄДНАННЯ КОМУНАР" (надалі по тексту позивач, ДНВП "ОБ`ЄДНАННЯ КОМУНАР") звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 25 березня 2024 року № 0151720402.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року в задоволенні адміністративного позову Державного науково-виробничого підприємства "ОБ`ЄДНАННЯ КОМУНАР" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 520/20084/24 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ДНВП «Об`єднання Комунар» в повному обсязі.
Позивач в обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що сплата земельного податку з порушенням строку відбулася внаслідок форс-мажорних обставин, рішення на лист позивача № 506/1-04/017 від 26 вересня 2022 року, у якому позивач зазначав про вкрай складне становище ДНВП «Об`єднання Комунар» у зв`язку з бойовими діями, відсутністю відповідного кваліфікованого персоналу на підприємстві, пошкоджень не тільки виробничих, а й адміністративних будівель і приміщень, як фактору, що унеможливлюють погашення податкових зобов`язань та своєчасне подання податкової звітності, від ГУ ДПС у Харківській області позивачем отримані не були, надане відповідачем до відзиву на позовну заяву рішення від 09 листопада 2022 року № 2355/20-40-18-04-25 щодо можливості позивача виконувати податкові зобов`язання оформлене з порушенням чинного законодавства, оскільки прийнято з порушенням строку, не підписане заступником начальника Головного управління ДПС у Харківській області Лілією КАТЕРИНСЬКОЮ та не містить печатки контролюючого органу. 
Позивач також вказав на те, що у даному випадку до нього мають застосовуватися приписи п. 112.8.9 п. 112.8 ст. 112 ПК України, що звільняють від фінансової відповідальності, оскільки порушення строків сплати земельного податку відбулося через наявність форс-мажорних обставин.  
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність та помилковість доводів, покладених в обгрунтування апеляційної скарги, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/20084/24 залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що Головним управління ДПС у Харківській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75.1 статті 75 розділу ІІ Податкового кодексу України, у порядку визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу II Податкового кодексу України, було провело камеральну перевірку позивача - Державного науково-виробничого підприємства "ОБ`ЄДНАННЯ КОМУНАР", щодо порушення термінів сплати (перерахування) податків, зборів, платежів з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку.
За результатами перевірки було складено Акт про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів від 29 лютого 2024 року № 7201/20-40-04-02-03/14308730.
На підставі даного Акту про результати камеральної перевірки 25 березня 2024 р. було винесено податкове повідомлення-рішення № 0151720402, яким за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку на 212, 226, 228, 239 календарних днів за січень, лютий 2022 року, визначеного пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, на підставі пункту 124.1 статті 124 розділу II Податкового кодексу України, позивачу нараховано штраф в сумі 69 131,94 грн. (шістдесят дев`ять тисяч сто тридцять одна гривня 94 коп.).
Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки про те, що позивачем була здійснена сплата суми грошового зобов`язання з земельного податку за січень, лютий 2022 року з порушенням строку на 212, 226, 228, 239 календарних днів.
Сума грошового зобов`язання з земельного податку, яка сплачена з порушенням строку, складає 691 319,39 грн. (шістсот дев`яносто одна тисяча триста дев`ятнадцять гривень 39 коп.).
Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою за № 275/1-04 від 10 квітня 2024 р.
Державна податкова служба України листом (рішення) від 02 травня 2024 р. за № 12856/6/99-00-06-03-02-06 повідомила позивача про ухвалення рішення щодо подовження строку розгляду скарги до 14 червня 2024 р. включно для з`ясування обставин справи.
Рішенням Державної податкової служби України від 10 червня 2024 року № 17244/6/99-00-06-03-02-06 про результати розгляду скарги залишено без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 25 березня 2024 р. № 0151720402, а скаргу позивача - без задоволення.
Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Предметом оскарження у справі є податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 25 березня 2024 року № 0151720402 про притягнення Державного науково-виробничого підприємства "ОБ`ЄДНАННЯ КОМУНАР" на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України до відповідальності у вигляді штрафу у сумі 69 131, 94 грн за порушення строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з земельного податку, визначених п.287.3 ст.287 ПК України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване податкове повідомлення-рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України, приходить до висновку, що таке рішення прийнято законно, виходячи з наступного.
Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. 
Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Отже, податкові зобов`язання, які самостійно визначені платником у податкових деклараціях, є узгодженими.
Відповідно до п.287.3 ст.287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Згідно з п. 124.1 ст. 124 ПК України, у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
З аналізу вказаних правових норм слідує, що на платника податків покладено обов`язок щодо сплати суми податкового зобов`язання щодо плати за землю, зазначеного у поданій ним податковій декларації, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
За порушення вказаних строків сплати (перерахування) податкового зобов`язання статтею 124 Податкового кодексу України передбачена відповідальність у вигляді штрафу в залежності від терміну такого порушення.
Слід також врахувати, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який в подальшому на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
З метою реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу російської федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків Верховна Рада прийняла Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану" від 3 березня 2022 року № 2118-IX (надалі також - Закон від 3 березня 2022 року № 2118-IX).
Цим Законом, який набрав чинності 7 березня 2022 року, підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений абзацом першим пункту 69, яким установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Крім того, Законом від 3 березня 2022 року № 2118-IX підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений і підпунктами 69.1 та 69.9 пункту 69 такого змісту:
- "У випадку відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок, зокрема щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні" (підпункт 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України);
- "Для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи" (підпункт 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України).
З огляду на прийняття Закону України № 2142-IX від 24 березня 2022 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану" у підпункті 69.1 слова "трьох місяців" замінені словами "шести місяців".
Законом України від 12.05.2022 №2260-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» (далі - Закон №2260), який набрав чинності 27.05.2022, внесено зміни до п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, згідно з якими  тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Згідно з абз 1 пп. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону №2260-IX) у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні. 
Згідно з абз. 3 пп. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону №2260-IX) платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року, подання податкової звітності до 20 липня 2022 року та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року.
Відповідно до пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону №2260-IX) для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого  покладено на контролюючі органи, крім дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків.
Законом України  «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України» № 2836-XI від 13.12.2022 внесено зміни до абз.3 пп. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, згідно з якими платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо:
строків сплати податків та зборів за звітні (податкові) періоди - 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду), I квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду), січень - травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року (для сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору - не пізніше 31 грудня 2022 року).
Отже, пп. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Законів №2260-IX від 12.05.2022 та  № 2836-XI від 13.12.2022) на період до припинення або скасування воєнного стану на території України передбачено умови звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання обов`язків щодо строків сплати податків та зборів з урахуванням особливостей, визначених у цьому підпункті, зокрема- у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів такі платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні, а платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо строків сплати податків та зборів за звітні (податкові) періоди - січень - травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду) за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року.
Колегія суддів зазначає, що передбачене пп. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України звільнення від відповідальності поставлене в залежність від підтвердження у визначеному законодавством порядку можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язку, зокрема, сплати податків та зборів.
Підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону №2260 від 12.05.2022 року) визначено, що порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
29.07.2022 наказом Міністерства фінансів України №225 затверджено Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - Порядок №225).
Цей Порядок розроблено відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України з метою тимчасового, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, підтвердження платниками податків можливості чи неможливості своєчасного виконання податкового обов`язку щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 глави 2 розділу II Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо (пункт 1 розділу І Порядку №225).
Відповідно до п.2 розділу І Порядку №225 дія цього Порядку поширюється на платників податків - фізичних осіб - резидентів України, зокрема самозайнятих осіб, юридичних осіб (резидентів і нерезидентів України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування, та на яких покладено обов`язок зі сплати податків та зборів, подання звітності, виконання інших обов`язків, передбачених Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №225 визначено порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами податкових обов`язків (у тому числі обов`язків податкових агентів).
Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку №225 до платників податків / податкових агентів, які не можуть виконувати податкові обов`язки, передбачені Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються правила для підтвердження можливості чи неможливості виконання платником такого обов`язку, передбачені цим Порядком.
Підставами неможливості виконання платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами податкових обов`язків (у тому числі обов`язків податкових агентів) є:
1) втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів, комп`ютерного та іншого обладнання внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації;
2) неможливість використати чи вивезти документи, комп`ютерне та інше обладнання внаслідок ведення бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації;
3) використання чи вивезення документів, комп`ютерного або іншого обладнання, пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я посадової особи платника податків або неможливе у зв`язку з встановленням уповноваженими органами державної влади відповідно до закону в умовах воєнного стану заборон та/або обмежень;
4) можливість витоку інформації щодо обсягів та місць зберігання пального або спирту етилового та їх знищення надалі внаслідок складання та реєстрації акцизних накладних, та/або подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, та/або подання заявки на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними тощо (виключно в частині виконання визначених цим абзацом обов`язків);
5) відсутність у платника податків інших посадових осіб, уповноважених відповідно до законодавства нараховувати, стягувати та вносити до бюджету податки, збори, а також вести бухгалтерський облік, складати та подавати податкову та фінансову звітність, відсутність можливості у власника призначити таких посадових осіб за умови відсутності у такого платника податків об`єктів оподаткування, або показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу, може бути пов`язана з такими обставинами:
посадова особа є одночасно одним із власників юридичної особи за умови, що відсутність такого співвласника (акціонера, учасника, засновника) унеможливлює прийняття рішення про призначення на постійній або тимчасовій основі іншої посадової особи;
юридична особа заснована на власності окремої фізичної особи, яка одночасно є єдиною посадовою особою такої юридичної особи.
6) перебування (податкова адреса платника податків та/або фактичне знаходження / знаходження виробничих потужностей тощо) на території населеного пункту, у якому ведуться воєнні (бойові) дії, який (які) знаходиться в оточенні (блокуванні) або тимчасово окупований збройними формуваннями Російської Федерації;
7) інші обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), підтверджені документально.
Відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку №225 у разі неможливості виконання платником податків податкового обов`язку, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, платник податків подає не пізніше 30 вересня 2022 року заяву про відсутність такої можливості (крім виконання обов`язку щодо реєстрації акцизних накладних та/або подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, та/або подання заявки на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними тощо) разом з вичерпним переліком документів (копій документів), інформації, які передбачені Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - юридичної особи, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року № 225 або Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - фізичної особи, зокрема самозайнятої особи, своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року № 225 (далі - Переліки документів) до контролюючого органу в порядку передбаченому пунктом 8 цього розділу.
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №225 встановлено, що контролюючий орган встановлює причинно-наслідковий зв`язок між обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що сталися в результаті збройної агресії Російської Федерації, безпосереднім впливом таких обставин саме на такого платника та можливістю виконання ним податкового обов`язку станом на дату, на яку припадає граничний термін виконання такого обов`язку, та керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає вмотивоване рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку (далі - Рішення) за формою, що додається.
Згідно з п.2 розділу ІІІ Порядку №225  рішення контролюючого органу може бути оскаржено відповідно до Кодексу в адміністративному чи судовому порядку.
У разі прийняття контролюючим органом рішення про неможливість своєчасного виконання платником податків податкового обов`язку, визначеного цим Порядком, до такого платника податків не застосовується відповідальність, передбачена Кодексом або іншим законодавством, контроль за яким покладено на контролюючі органи, за його невиконання / несвоєчасне виконання.
Отже, звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату податків та зборів поставлене в залежність від прийняття у визначеному законодавством порядку рішення про можливість чи неможливість виконання платником податків обов`язку, зокрема, сплати податків та зборів.
З матеріалів справи слідує, що згідно поданої  податкової декларації з плати за землю (земельний податок) від 14.02.2022 року № 9028400782 позивачем було самостійно визначено до сплати суму податкового зобов`язання з земельного податку у розмірі 691319,39 грн.
Актом камеральної перевірки від 29 лютого 2024 року № 7201/20-40-04-02-03/14308730 встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог п.287.3 ст.287 ПК України, що полягало у несвоєчасній сплаті протягом граничного строку узгоджених сум податкового зобов`язання з земельного податку за січень, лютий 2022 року.
Граничним строком сплати земельного податку актом перевірки визначено - 01.08.2022 року.
Позивачем суму задекларованого земельного податку сплачено: 01.03.2023 року у сумі 191319,39 грн; 15.03.2023 року у сумі 200000,00 грн; 17.03.2023 року у сумі 17.03.2023 грн; 28.03.2023 року у сумі 200000,00 грн.
На підставі вказаного акту відповідачем було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, згідно якого на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10% від погашеної суми задекларованого податку за затримку сплати земельного податку з юридичних осіб на 212, 226, 228, 239 календарних днів. 
Позивач в обгрунтування доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення посилається на те, що сплата земельного податку з порушенням строку відбулася внаслідок форс-мажорних обставин, рішення на лист позивача № 506/1-04/017 від 26 вересня 2022 року, у якому позивач зазначав про вкрай складне становище ДНВП «Об`єднання Комунар» у зв`язку з бойовими діями, відсутністю відповідного кваліфікованого персоналу на підприємстві, пошкоджень не тільки виробничих, а й адміністративних будівель і приміщень, як фактору, що унеможливлюють погашення податкових зобов`язань та своєчасне подання податкової звітності, від ГУ ДПС у Харківській області позивачем отримані не були, надане відповідачем до відзиву на позовну заяву рішення від 09 листопада 2022 року № 2355/20-40-18-04-25 щодо можливості позивача виконувати податкові зобов`язання оформлене з порушенням чинного законодавства, оскільки прийнято з порушенням строку, попереднє рішення не підписане заступником начальника Головного управління ДПС у Харківській області Лілією КАТЕРИНСЬКОЮ та не містить печатки контролюючого органу. 
Проте, колегія суддів доводи позивача про помилковість висновків суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вважає безпідставними, з огляду на таке.
Так, 27 вересня 2022 року ДНВП "ОБ`ЄДНАННЯ КОМУНАР" зверталось до Головного управління ДПС у Харківській області та до Головного управління ДПС у Рівненській області з листом від 26.09.2022 №506/1-04/017, в якому посилаючись на вкрай складне становище підприємства у зв`язку з бойовими діями, відсутністю відповідного кваліфікованого персоналу на підприємстві, пошкоджень не тільки виробничих, а й адміністративних будівель і приміщень, як фактору, який унеможливлює погашення податкових зобов`язань та своєчасного подання податкової звітності, просив визнати його таким, у якого відсутня можливість виконати податковий обов`язок згідно Порядку №225.
Електронним листом від 27.09.2022 року Головне управління ДПС у Рівненській області повідомило головного бухгалтера ДНВП "ОБ`ЄДНАННЯ КОМУНАР", що у зв`язку із виходом з простою ГУ ДПС у Харківській області та відповідно до рішення ДПС України закріплені відповідні повноваження за Головним управлінням ДПС у Рівненській області повертаються до Головного управління ДПС у Харківській області, тому зверніться до ГУ ДПС у Харківській області.
Листом відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04.10.2022 №1056/119-34/01/25-2022 підтверджено, що територія ДНВП "Об`єднання Комунар" перебувала під обстрілом військами РФ 10.03.2022 та 11.04.2022 року.
Листом Харківської обласної прокуратури від 05.10.2022 №27-6390вих-22 повідомлено позивача, що СВ УСБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому за фактом порушень законів та звичаїв війни невстановленими військовослужбовцями підрозділів збройних сил чи інших відомств Російської Федерації, внаслідок чого 11 год 20 хв 03.03.2022 та у ніч з 10.04.2022 на 11.04.2022 пошкоджено будівлі ДНВП "Об`єднання Комунар", розташовані за адресою м.Харків, вул.Рудика, 8, за ч.1 ст.438 КК України.
Також, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.10.2022 номер кримінального провадження №42022221750000309 слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому за фактом порушень законів та звичаїв війни збройними силами РФ 21.10.2022 року нанесено чотири ракетні удари по території та будівлям ДНВП "Об`єднання Комунар", розташовані за адресою м.Харків, вул.Рудика, 8, за ч.3 ст.110 КК України.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.12.2022 номер кримінального провадження №42022221750000320 слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому за фактом обстрілу 03.11.2022, з використанням ракет комплексу С-300, представниками підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації корпусів ДНВП "Об`єднання Комунар", розташовані за адресою м.Харків, вул.Рудика, 8, за ч.3 ст.110 КК України.
Проте, з матеріалів справи слідує, що згідно попереднього рішення та рішення ГУ ДПС у Харківській області від 09.11.2022 №2355/20-40-18-04-25, прийнятих за наслідками розгляду заяви від 26.09.2022 №506/1-04/017, відповідачем встановлена можливість позивача виконувати податковий обов`язок.
При цьому, позивачем не надано доказів оскарження вказаних рішень від 09.11.2022 № 2355/20-40-18-04-25 в адміністративному чи судовому порядку.
Отже, враховуючи те, що відповідачем згідно рішень від 09.11.2022 № 2355/20-40-18-04-25 була встановлена можливість позивача виконувати  податковий обов`язок, зазначені рішення не оскаржено, то передбачене підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України звільнення від відповідальності до позивача не застосовується.
При цьому посилання позивача в апеляційній скарзі на приписи абз.2 п. 56.9 ст. 59 ПК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана норма врегульовує порядок розгляд скарг платника податку на рішення контролюючого органу та не врегульовує порядку розгляду заяви щодо неможливості своєчасно виконувати свій податковий обов`язок.
Також, позивач зазначає в апеляційній скарзі, що до нього мають застосовуватися приписи п. 112.8.9 п. 112.8 ст. 112 ПК України, що звільняють від фінансової відповідальності, оскільки порушення строків сплати земельного податку відбулося через наявність форс-мажорних обставин.  
Колегія суддів вважає такі доводи позивача безпідставними, з огляду на таке.
Загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи визначені положеннями статті 112 ПК України.
За змістом підпункту 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК України обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є, зокрема, вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).
Підпункт 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК України є самостійною підставою для звільнення від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Приписами підпункту 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК України встановлене загальне правило, яке діє незалежно від наявності воєнного стану в Україні.
Щодо загальних правил для звільнення від фінансової відповідальності через наявність форс-мажорних обставин, слід вказати, що статтями 14 та 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України, зокрема: засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (частина третя статті 14 Закону). Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону). Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина друга статті 14-1 Закону).
У постанові від 21 липня 2021 року (справа №912/3323/20) Верховний Суд виснував, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що військова агресія Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року є, дійсно, форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), що може вплинути на виконання суб`єктами господарювання своїх обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами та об`єктивно унеможливити виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо).
Поряд із цим усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку (зокрема, але не виключно постанови Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22).
Верховний Суд також неодноразово вказував (постанови від 05 грудня 2023 року у справі №917/1593/22, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 тощо), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
У постановах від 05 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі №818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі №812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі №805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами ТПП України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.
З наведених вище підходів слідує, шо саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має доводитись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і інших належних доказів, що можуть це підтвердити.
Проте, позивачем не надано доказів щодо отримання сертифікату щодо підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між обставиною непереборної сили (форс-мажорною обставиною) та безпосереднім впливом такої обставини саме на позивача і можливістю виконання ним свого обов`язку перед державою та/або іншими суб`єктами господарювання.
У апеляційній скарзі позивач як на доказ, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, посилається на лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1.
Колегія суддів враховує наступне визначення, наведене у підпункті 3.3 пункту 3 Регламенту ТПП: «Сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом».
 Отже, належним документом, що може посвідчувати настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) слід вважати саме сертифікат (довідку), виданий ТПП України або регіональною ТПП.
Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 16 вересня 2024 року по справі №520/6236/23.
Щодо прийнятності листа ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 як доказу настання форс-мажорних обставин суд апеляційної інстанції зазначає таке.
ТПП України листом від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану і це є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Цей лист адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
Питання прийнятності листа ТПП від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 як єдиного доказу, що підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), вже було предметом розгляду у Верховному Суді.
Так, у постановах від 07 червня 2023 року (справи №912/750/22, №906/540/22), від 15 червня 2023 року (справа №910/8580/22), від 29 червня 2023 року (справа №922/999/22), від 28 серпня 2023 року (справа №910/6234/22) Верховний Суд сформулював позицію, яка, якщо її узагальнити, полягає в наступному. Лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є ні сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", ні документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. Підстави вважати на підставі вказаного листа, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів, відсутні, тому кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
Таким чином, лист ТПП від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є у розумінні чинного законодавства сертифікатом, що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Колегія суддів зазначає, що позивачем впродовж розгляду справи не доведено наявність обставин застосування підпункту 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК України.
Відтак, з огляду на те, що станом на 01.08.2022 року позивачем не підтверджено у встановленому законодавством порядку наявність у позивача форс - мажорних обставин, які унеможливили сплату земельного податку у встановлені строки, то колегія суддів зазначає, що приписи підпункту 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК України до позивача застосуванню не підлягають.
Таким чином колегія суддів вважає, що податковий орган  мав правові підстави для застосування до позивача відповідальності у вигляді штрафу згідно статті 124 ПК України.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 25 березня 2024 року № 0151720402.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Інші доводи, на які посилається заявник апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Разом з тим, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Колегія судів також зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23).
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного науково-виробничого підприємства "Об`єднання Комунар" - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 по справі № 520/20084/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Л.В. Любчич    С.П. Жигилій