Справа № 308/15751/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

01.10.2025                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Демиденко В.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять гривень) грн. 60 коп.
       Відповідно до постанови суду, - 17.09.2024 о 11 год. 25хв. на автомобільній дорозі м-06 «Київ-Чоп», гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF XF, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук, запах алкоголю із ротової порожнини та поведінкою, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та у лікаря-нарколога відмовився, у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Не погоджуючись з даною постановою захисник Демиденко В.А., в інтересах  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що працівниками поліції було порушено Порядок направлення водіїв для проведення огляду, відповідно до якого чинним законодавством передбачено обов`язок поліцейських на місці зупинки транспортного засобу здійснювати огляд водія на стан сп`яніння за допомогою технічних засобів, що в даному випадку не було забезпечено. Зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Звертає увагу, що відсутня відеофіксація вчинення поліцейським будьяких дій спрямованих на виявлення та належну фіксацію у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які були, нібито, наявні на момент зупинки транспортного засобу. Стверджує, що наявні в матеріалах справи відеозаписи, в порушення вимог п. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, постійно перериваються. Вважає, що наведені вище обставини, підтверджують порушення працівниками поліції низки нормативно-правових актів, які регулюють порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та безпідставне складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 .
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Демиденка В.А., неявка якого із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. 
Приймаючи рішення про розгляд справи без участі учасників судового процесу, враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необгрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №715165 від 17.09.2024, вбачається, що 17.09.2024 о 10 год. 39 хв. на автомобільній дорозі м-06 «Київ-Чоп», гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF XF, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю із ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився 17.09.2024 об 11 год. 21 хв. на місці зупинки, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від підпису про ознайомлення з протоколом та від дачі пояснення ОСОБА_1 відмовився.
Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; копією постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3067481 від 17.09.2024 відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1, ст. 122 КУпАП, рапортом про виявлене адміністративне правопорушення, диском із записом з нагрудної камери поліцейського та іншими матеріалами справи.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутня відеофіксація вчинення поліцейським будьяких дій спрямованих на виявлення та належну фіксацію у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які були, нібито, наявні на момент зупинки транспортного засобу, не заслуговують на увагу, адже відповідні ознаки, які й стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю із ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці.

Крім того, з дослідженого відеозапису також було встановлено, що водію ОСОБА_1 було повідомлено про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, зокрема, що його поведінка не відповідає обстановці (вів себе агресивно, вживав ненормативну лексику) та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку, однак, останній відмовився.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що виявлені ознаки сп`яніння є суб`єктивною думкою поліцейського, яку він складає на підставі аналізу дій водія під час спілкування із ним, а наявність або відсутність стану сп`яніння у водія перевіряється за допомогою проходження відповідного огляду. В даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Також і відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи, в порушення вимог п. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, постійно перериваються. Апеляційний суд зауважує, що у даному випадку зміст відеозапису не викликає сумнівів щодо події адміністративного правопорушення, та перебігу обставин огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що нормами КУпАП не передбачено долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис відноситься виключно до дискреційних повноважень працівників поліції. 
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Отже, твердження сторони захисту щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.
Щодо заявленого клопотання захисником-адвокатом Демиденко В.А. про виклик та допит в якості свідка поліцейських якими було здійснено складання протоколу щодо  ОСОБА_1 з метою повного всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин даної справи, слід відмовити, оскільки така посадова особа не є очевидцем, а є безпосереднім ініціатором складання матеріалів і не може бути допитана як свідок через те, що поліцейський вже виклав своє ставлення до події у складених ним документах.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тому, доводи наведені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу і не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 як особи, що керувала транспортним засобом, від проходження огляду був причиною притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, докази здобуті працівниками поліції, згідно встановленого законом порядку і перевірені під час розгляду в суді апеляційної інстанції в своїй сукупності дають належні підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, сумніву у їх достовірності, законності та належності у суду апеляційної інстанції не має.
У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги сторони захистущодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Всі інші доводи, наведені в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Судом першої інстанції були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Демиденко В.А. в інтересах  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага