ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 560/2104/20
провадження № К/990/7833/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради про скасування розпорядження та поновлення на посаді, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року (у складі головуючого судді - Михайлова О.О.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року (у складі колегії суддів: головуючого судді - Граб Л.С., суддів: Смілянця Е.С., Сторчака В.Ю.) у справі № 560/2104/20,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.  ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Хмельницької міської ради (далі - відповідач), в якій просив:
скасувати розпорядження голови Хмельницької міської ради №130-к від 26.03.2020 в частині звільнення позивача з посади заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства;
поновити позивача на посаді з відшкодуванням середньомісячного заробітку за вимушений прогул.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач працював на посаді заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства Хмельницької міської ради з 2016 року і 11.02.2020 та 02.03.2020 його протиправно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган. Позивач вважав, що спірним розпорядженням його протиправно звільнено з посади «за систематичне невиконання посадових обов`язків, покладених на нього трудовим договором, пункт 3 статті 40 КЗпП України».
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Ухвалами Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.04.2020 суд відкрив спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін, зупинив розгляд справи до набрання законної сили рішеннями у справах №560/948/20 та №560/1338/20. Ухвалою суду від 01.06.2021 поновлено провадження у справі.
4. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.07.2021, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2021, в задоволенні позову відмовлено.
5. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості позовних вимог та відсутності правових підстав для їх задоволення.
6. Щодо посилань позивача на те, що у відповідача не було правових підстав для його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, оскільки догана від 02.03.2020, скасована судом (справа №560/1338/20), колегія суддів апеляційного суду вказувала, що станом на день звільнення позивач мав одне дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани (розпорядження голови Хмельницької міської ради №66-к від 11.02.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »), яке застосоване до нього за порушення трудової дисципліни та у встановленому законом порядку не зняте, і з дня накладення якого до видання наказу про звільнення не минулого одного року. Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, у даному випадку мало місце систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень) на неї.
7. Не погодившись із прийнятими у справі судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2021 та рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.07.2021, а справу №560/2104/20 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
8. Як на підставу для відкриття касаційного провадження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої   статті 328 КАС України  та зазначає про застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №9901/743/18 про застосування пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
9. Крім цього, у касаційній скарзі, як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, скаржник зазначає пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України із посиланням на пункт 2 частини другої статті 353 КАС України (суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження). Зокрема, в обґрунтування даної правової норми позивач зазначає, що суд першої інстанції, помилково розглянув справу в порядку спрощеного провадження, грубо порушив його право на повний та всебічний розгляд цієї справи, що призвело, на його думку, до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.
10. Позивач наголошує на тому, що догана від 11.02.2020 була предметом судового спору у справі №560/948/20, за наслідками розгляду якого судом скасовано розпорядження про оголошення йому догани. 
11. Позивач також зазначає, що:
- відповідачем не доведено, що в його діях був наявний склад дисциплінарного проступку;
- з`ясування стану виконання документів не були складовими його трудових функцій та не випливали з правил внутрішнього трудового розпорядку;
- жодного причинно-наслідкового характеру в його діях та наслідках, що настали, неможливо прослідкувати;
- жодних збитків за наслідками його дій не завдано;
- відповідачем не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами факту дотримання вимог статті 149 КЗпП України, а саме - відсутнє звернення власника або уповноваженого ним органу до нього про надання письмових пояснень з приводу порушення трудової дисципліни;
- за відсутності звернення на його адресу з приводу надання пояснень, відповідно, матеріали справи не містять відомостей і про його відмову надавати такі пояснення;
- оскаржуване розпорядження міського голови не містить посилання на те, в чому саме полягало порушення трудового законодавства та систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на позивача трудовим договором;
- з моменту виявлення, так званого, порушення до дисциплінарного звільнення минуло майже три місяці, що не відповідає вимогам частини першої статті 148 КЗпП України тощо.
12. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
13. Касаційна скарга позивача до Верховного Суду надійшла 01.04.2022.
14. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2022 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук  А.В., судді: Мельник-Томенко Ж.М., Мартинюк Н.М.
15. Ухвалою Верховного Суду від 19.05.2022 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.07.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2021 у цій справі.
16. Ухвалою Верховного Суду від 18.09.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2025 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посаді заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства Хмельницької міської ради.
19. 09 грудня 2019 року на ім`я начальника управління житлово-комунального господарства надійшло письмове звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 з проханням провести роботи по відведенню води з підвалу другого під`їзду. Звернення зареєстроване в управлінні за номером 14-02-1862.
20. Згідно резолюції начальника управління житлово-комунального господарства, виконавцями вищевказаного звернення визначені: заступник начальника управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1. та директор комунального підприємства «Технагляд» Петрук А.А.
21. В подальшому звернення розписане ОСОБА_1. для розгляду головному спеціалісту відділу експлуатації та ремонту житлового фонду управління житлово-комунального господарства Маєвській А.М.
22. 05 березня 2020 року секретар керівника управління житлово-комунального господарства Рихліцька Н.В. повідомила начальника управління житлово-комунального господарства Новачка В.П., що відповіді на колективне звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 щодо відведення води та проведення капітального ремонту в підвалі другого під`їзду вказаного будинку №14-021862 від 09.12.2019, термін розгляду якого закінчився 09.01.2020, не надано.
23. Згідно доповідної записки начальника управління житлово-комунального господарства від 06.03.2020 №393/01-15-10 В. Новачка станом на 06.03.2020 відповідь на колективне звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 щодо відведення води та проведення капітального ремонту в підвалі другого під`їзду вказаного будинку №14-02-1862 від 09.12.2019 надана не була.
24. В подальшому 06.03.2020 Управління житлово-комунального господарства звернулось до міського голови з доповідною запискою №393/01-15-10 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства ОСОБА_1 за порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді колективного звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .   
25. Працівниками відділу кадрової роботи та з питань служби в органах місцевого самоврядування 16.03.2020 відповідно до вимог статті 149 КЗпП України позивачу запропоновано надати письмові пояснення щодо причин порушення термінів розгляду колективного звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_2, однак останній відмовився надавати письмові пояснення, про що було складено відповідний акт.
26. Враховуючи факти, викладені у доповідній записці начальника управління житлово-комунального господарства Новачка В.П. від 06.03.2020 №393/01-15-10, інформацію комунального підприємства «Технагляд», пояснення головного спеціаліста відділу з експлуатації та ремонту житлового фонду управління житлово-комунального господарства Маєвської А.М., секретаря керівника управління житлово-комунального господарства Рихліцької Н.В., а також те, що до позивача застосовувалось дисциплінарне стягнення, не зняте в установленому законодавством порядку, ОСОБА_1 розпорядженням від 26.03.2020 звільнено з посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
27. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
28. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
29. Відповідно до частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
30. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття даного касаційного провадження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
31. За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
32. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
33. Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР). Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, визначаються Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон №2493-III).
34. Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
35. Відповідно статті 1 Закону №2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
36. Статтею 2 Закону №2493-III визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.
37. За змістом статті 4 Закону №2493-III служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; гласності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; дотримання прав місцевого самоврядування; правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади; фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.
38. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом (частина третя статті 7 Закону №2493-III).
39. Відповідно до статті 8 Закону №2493-III основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.
40. Згідно з частиною першою статті 20 Закону №2493-III крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;  порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).
41. Предметом судового контролю у цій справі є розпорядження голови Хмельницької міської ради №130-к від 26.03.2020 в частині звільнення позивача з посади заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. яке адміністративному суду належить оцінити на предмет відповідності вимогам частини другої статті 2 КАС України, а саме чи прийняте воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
42. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.
43. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.09.2020 у справі №9901/743/18 наголошувала, що при вирішенні спорів осіб, звільнених згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, необхідно враховувати, що роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише за умови, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків його не знято і не погашено.
44. Отже, при звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
45. У своїх постановах Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов:
- порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудових функцій працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;
- невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності;
- невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинне бути систематичним;
- враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів;
- з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.
46. Тому для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.
47. Отже, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю).
48. Поряд з цим, згідно з усталеною судовою практикою розгляду трудових спорів, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за пунктом 3 статті 40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 16.05.2023 у справі №460/11742/21).
49. Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
50. Як зазначено у частині першій статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
51. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, яким є винне протиправне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Дисциплінарний проступок може виражатись дією або бездіяльністю особи, яка порушує вимоги законодавства про працю, локальних актів, наказів або розпоряджень роботодавця, що встановлюють трудові обов`язки працівника.
52. Повертаючись до матеріалів цієї справи, підставами звернення до суду із цим позовом слугували доводи позивача, зокрема, про те, що:
- звернення від 09.12.2019 ним було розписано на безпосереднього виконавця (співвиконавця) А. Маєвську для підготовки відповіді в залежності від рішення керівника, що на переконання позивача, свідчить про вжиття останнім всіх заходів, передбачених Інструкцією з діловодства у Хмельницькій міській раді та її виконавчих органах» (далі - Інструкція);
- посада, яку займав позивач до звільнення, не передбачала механізмів контролю за термінами виконання документів, а посадовою інструкцією не передбачена відповідальність за несвоєчасність виконання документів, в той час, як співвиконавець А. Маєвська порушила пункт 198 Інструкції, згідно якого співвиконавці відповідають за підготовку на належному рівні та своєчасне подання головному виконавцю пропозицій та пункт 210 Інструуції - подавати пропозиції головному виконавцю протягом першої половини строку, відведеного для виконання доручення, завдання; зауважував, що положеннями пункту 9 Інструкції Служба діловодства, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює контроль за своєчасним розглядом та проходженням документів;
- під час прохання надати пояснення, відділ кадрів не зміг пояснити, щодо якого порушення від позивача вимагаються пояснення, тощо.
53. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначав, що відповідно до резолюції начальника управління житлово-комунального господарства, виконавцями щодо вищевказаного звернення визначені: заступник начальника управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 та директор комунального підприємства "Технагляд" Петрук А.А. ; в позовній заяві позивач самостійно підтвердив факт ненадання відповіді на колективне звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 щодо відведення води та проведення капітального ремонту в підвалі другого під`їзду вказаного будинку №14-02-1862 від 09.12.2019.
54. Судом першої інстанції також було встановлено, що позивач відмовився від надання пояснень, про що складено акт від 17.03.2020 та взято до уваги, що розпорядженням Хмельницького міського голови від 11.02.2020 №66-к оголошено догану заступнику начальника Управління ЖКГ з питань житлового господарства ОСОБА_1 (рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.07.2020 в адміністративній справі №560/948/20 (яке набрало законної сили відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено), розпорядженням Хмельницького міського голови від 02.03.2020 за № 98-к позивачу оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків, невиконання наказу начальника управління житлово-комунального господарства від 15.01.2020 №13 (рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 в адміністративній справі №560/1338/20 (яке набрало законної сили відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2021) адміністративний позов - задоволено. Визнано необґрунтованим, протиправним та скасовано розпорядження Хмельницького міського голови №98-к від 02.03.2020 про оголошення догани ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків, невиконання наказу начальника управління житлово-комунального господарства від 15.01.2020 №13).
55. Отже, суд першої інстанції вважав, що правомірне застосування до позивача дисциплінарну відповідальності встановлено судом, а звільнення зі служби позивача відбулося не за один дисциплінарний проступок, а за систематичне порушення дисципліни.
56. Суд апеляційної інстанції додатково встановив, що відповідно до посадової інструкції заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства Хмельницької міської ради, заступник безпосередньо організовує роботу з розгляду працівниками управління звернень громадян, громадських об`єднань, державних, не державних підприємств установ та організацій, органів місцевого самоврядування та приймає відповідні рішення згідно чинного законодавства і наданих йому повноважень. Виконує доручення начальника управління, готує доповідні записки, проекти наказів та розпоряджень з питань, що стосуються його компетенції.
57. Зі змісту доповідної записки від 06.03.2020 №393/01-15-10 начальника управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради В.Новачка 09.12.2019 до Управління суд апеляційної інстанції встановив, що заява мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 зареєстрована за №14-02-1862, зазначене звернення розписано та передано на розгляд ОСОБА_1 ; однак, в порушення статті 20 Закону України «Про звернення громадян» станом на 06.03.2020 відповідь на звернення не надана. Разом з тим, ОСОБА_1 систематично порушуються терміни розгляду звернень громадян, громадських об`єднань, державних, не державних підприємств, установ та організацій. В зв`язку з вищезазначеним, у доповідній записці висловлено прохання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за статтею147 КЗпП України.
58. Згідно відповіді від 25.03.2020 №18 директора КП «Технагляд» на усний запит завідувача відділу кадрової роботи та з питань служби в органах місцевого самоврядування Костенецького І.Л. , скарги від мешканців будинку АДРЕСА_2 до КП «Технагляд» не надходили.
59. Суд апеляційної інстанції також встановив, що з письмових пояснень Маєвської А.М. слідує, що наскільки останній відомо, голова правління попередньо неодноразово спілкувався з ОСОБА_1 щодо проблем їх будинку. Звернення надійшло до неї у грудні 2019 року. Для надання кваліфікованої відповіді вона очікувала вказівок ОСОБА_1 . Зверення залишилось без відповіді, оскільки даної вказівки не отримала.
60. За змістом пояснювальної записки Рихліцької Н.В. , останньою 09.12.2019 зареєстроване колективне звернення мешканців на АДРЕСА_1 . В цей же день звернення передано ОСОБА_1 , про що свідчить дата і підпис в журналі вхідної кореспонденції. 09 січня 2020 року, остання усно нагадала ОСОБА_1 що це останній день для закриття звернення.
61. Відповідно до Акта комісії у складі завідувача відділу кадрової роботи Костецького І.Л. та головних спеціалістів відділу кадрової роботи Чигрина Р.Ю. та Кошевко С.М. заступнику начальника     управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1. запропоновано надати письмові пояснення щодо порушення терміну розгляду колективного звернення за № 14-02-1862 від 09.12.2019 щодо відведення води з підвалу другого під`їзду по АДРЕСА_1 . 17.03.2020 о 18 годині ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення щодо недотримання термінів розгляду колективного звернення за № 14-02-1862 від 09.12.2019 щодо відведення води з підвалу другого під`їзду по АДРЕСА_1 . 
62. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що відмовився від дачі пояснень, зважаючи на те, що він не був повідомлений, що винен та йому не були надані для ознайомлення всі доповідні. Отже, суд апеляційної інстанції вважав, що позивач, будучи посадовою особою, на яку покладено обов`язок організації роботи з розгляду працівниками управління звернень громадян та прийняття відповідних рішень згідно чинного законодавства і наданих йому повноважень, такого обов`язку щодо розгляду звернення мешканців житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , не виконав.
63. Що стосується посилання позивача на те, що у відповідача не було правових підстав для його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, оскільки догана від 02.03.2020, скасована судом у справі №560/1338/20), колегія суддів апеляційного суду вказувала на те, що станом на день звільнення позивач мав ще одне дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани (розпорядження голови Хмельницької міської ради №66-к від 11.02.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »), яке застосоване нього за порушення трудової дисципліни та у встановленому законом порядку не зняте, і з дня накладення якого до видання наказу про звільнення не минулого одного року; отже у даному випадку має місце систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.
64. Проаналізувавши мотиви, з яких виходили суди попередніх інстанцій, колегія суддів уважає їх передчасними.
65. Так, встановивши факт відмови позивача від надання пояснень та складення акту про відмову від надання пояснень, судами попередніх інстанцій не надано оцінки доводам позовної заяви та апеляційної скарги та не з`ясовано, чи було позивачу надано будь-яке офіційне повідомлення про необхідність надання пояснень та щодо яких саме конкретних фактів його службової діяльності.
66. Встановивши згідно посадової інструкції наявність у позивача обов`язку організації роботи з розгляду працівниками управління звернень громадян, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою посилання позивача на положення Інструкції та посадову інструкцію співвиконавця А. Маєвської та інших працівників (головних спеціалістів управління житлово-комунального господарства) Хмельницької міської ради, які на переконання позивача, несуть відповідальність за несвоєчасну підготовку відповідей на листи, скарги та пропозиції громадян і ділової переписки.
67. Верховний Суд неодноразово в своїх постановах аналізував, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
68. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
69. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
70. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
71. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
72. Судами попередніх інстанцій не відтворено зміст оскаржуваного розпорядження, не встановлено, чи містить таке розпорядження відомості про врахування відповідачем ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну позивачем шкоду, якщо така присутня, позаяк судом апеляційної інстанції було встановлено, що скарги від мешканців будинку АДРЕСА_2 до КП «Технагляд» у подальшому не надходили.
73. Окрім цього, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що під час вирішення питання щодо правомірності наказу про звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку. Отже, лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватися і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
74.  Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 31.07.2019 у справі №808/1509/16, від 13.05.2020 у справі №826/1001/16, від 12.08.2020 у справі №752/8033/14, від 14.07.2020 у справі №461/3277/15-а.
75. Як встановлено судами попередніх інстанцій, розпорядженням Хмельницького міського голови від 11.02.2020 №66-к оголошено догану заступнику начальника Управління ЖКГ з питань житлового господарства ОСОБА_1 . Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.07.2020, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 в справі №560/948/20, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 . 
76. Розпорядженням Хмельницького міського голови від 02.03.2020 за № 98-к позивачу оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків, невиконання наказу начальника управління житлово-комунального господарства від 15.01.2020 №13. Проте, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2021 в справі №560/1338/20, позов - задоволено, визнано необґрунтованим, протиправним та скасовано розпорядження Хмельницького міського голови №98-к від 02.03.2020 про оголошення догани ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків, невиконання наказу начальника управління житлово-комунального господарства від 15.01.2020 №13.
77. Отже, розпорядження Хмельницького міського голови №98-к від 02.03.2020, яке увійшло в систему для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, визнано протиправним і скасовано судовими рішеннями у справі №560/1338/20, які набрали законної сили.
78.  За таких обставин, спірне у цій справі розпорядження голови Хмельницької міської ради №130-к від 26.03.2020 в частині звільнення позивача не можна визнати таким, що в повній мірі відповідає вимогам законності.
79. Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами позивача, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вищенаведеного не врахували та, вирішуючи питання щодо правомірності звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, в аспекті встановлення систематичності невиконання посадових обов`язків, обмежилися констатацією наявності факту притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
80. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
81. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
82. Враховуючи наведене, перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, колегія суддів констатує, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неповного встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи і не дослідження зібраних у справі доказів.
83. У зв`язку з цим, касаційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувані судові рішення - скасувати, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
84. Під час нового розгляду цієї справи необхідно врахувати висновки, зроблені у цій постанові, та на основі закріплених у КАС України принципів, забезпечити рівні права учасників процесу у наданні ними доказів для всебічного і повного дослідження та вивчення всіх обставин даної справи, необхідних для прийняття законного й обґрунтованого судового рішення.
85. Колегія суддів вважає, що Судом надано відповідь на всі доводи, які можуть вплинути на правильне вирішення справи на цій стадії судового розгляду.
86. Судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 2, 242, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у справі №560/2104/20 скасувати.
3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Хмельницького окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук
Л.О. Єресько
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду