ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/19539/21                 Головуючий у 1-й інстанції: Шестакова Я.В.
Номер провадження: 22-ц/819/1001/25                                                Доповідач: Воронцова Л.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року                                                                 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя- доповідач):        Воронцової Л.П.,
суддів:                                Кутурланової О.В.,
                                       Склярської І.В.,
секретар:                                Андреєва В.В.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи",
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Шестакової Я.В., в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ :
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимога
У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (скорочене найменування - ТОВ "Кредитні ініціативи") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 березня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2102/0308/71-040, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 45 000 доларів США на строк до 27 березня 2038 року зі сплатою 11,9 % річних. 
28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке є правонаступником ВАТ  "Сведбанк", та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15, на підставі якого ПАТ  "Сведбанк" відступило на користь ТОВ "ФК "Вектор Плюс" права вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та ТОВ  "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, згідно з умовами якого ТОВ  "ФК "Вектор Плюс" відступило на користь ТОВ  "Кредитні ініціативи" права вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .
Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2014 року у справі № 667/6251/14-ц стягнуто на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість за договором про надання кредиту в сумі 66 042,27 дол. США, що еквівалентно 778 341 грн 05 коп.
Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду позивач вважає, що має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, які станом на 10 серпня 2021 року становлять 5 943,80 дол. США від суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість, яку просив суд стягнути на свою користь із відповідача ОСОБА_1 , та судові витрати, понесені на оплату судового збору.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2025 року позов ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість за невиконання зобов`язань за кредитним договором № 2102/0308/71-040 від 27 березня 2008 року у виді 3 % річних, яка виникла станом на 10 серпня 2021 року та становить 5 943,80 дол. США, що еквівалентно 159 300 грн 49 коп., та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 389 грн 50 коп.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не виконує рішення суду від 09 грудня 2014 року, доказів на підтвердження часткового чи повного погашення заборгованості ним не надав, відтак нараховані на суму боргу 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2025 року.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 липня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Воронцова Л.П., судді: Кутурланова О.В., Майданік В.В.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 04 серпня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
08 серпня 2025 року матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
12 серпня 2025 року скаржник усунув недоліки апеляційної скарги.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 15 серпня 2025 року поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року справу призначено до розгляду на 30 вересня 2025 року о 13 год. 30 хв. 
Прпотоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2025 року суддю-члена колегії Майданіка В.В. замінено на суддю Склярську І.В.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і заперечення інших учасників справи
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, щопозивачем не доведено вини відповідача у невиконанні рішення, а відповідальність за вжиття заходів примусового виконання покладається на кредитора. Позивачем не зазначено, чи було подано до виконання виконавчий лист, чи вжито всіх необхідних заходів щодо виконання судового рішення, а тому вимога про стягнення 3% річних за невиконання рішення суду від 09 грудня 2014 року у справі № 667/6521/14-ц року є задавненою, зобов`язання відповідача за судовим рішенням є припиненим і мало б виконуватись у виконавчому провадженні. В матеріалах справи відсутні дані щодо строку невиконання зобов`язання, суми заборгованості та її складових, виконання судового рішення, дотримання строку позовної давності, наданий розрахунок не підтвержує факту наявності заборгованості, не містить детального розрахунку, дати виникнення заборгованості і здійснений в іноземній валюті. Позивачем обрано не зрозумілий спосіб захисту, оскільки за ст. 625 ЦК України виникає не заборгованість, а відповідальність за невиконання зобов`язання.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судове засідання апеляційної інстанції відповідач  ОСОБА_1  не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи,подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на відрядження, при цьому доказів на його підтвердження не надав. Крім того, ОСОБА_2 подав додаткові пояснення, які просив врахувати під час розгляду справи. 
За вказаних обставин, відсутні докази поважності причин неявки скаржника в судове засідання, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутність в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України .
       В судовому засіданні представник позивача ТОВ "Кредитні ініціативи" адвокат Льовочкіна В.М. заперечувала щодо задоволення скарги.
Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судами        
27 березня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2102/0308/71-040, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 45 000 доларів США на строк до 27 березня 2038 року зі сплатою 11,9 % річних. 
28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке є правонаступником ВАТ  "Сведбанк", та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15, на підставі якого ПАТ  "Сведбанк" відступило на користь ТОВ "ФК "Вектор Плюс" права вимоги заборгованості, зокрема, за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 
28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та ТОВ  "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, згідно з умовами якого ТОВ  "ФК "Вектор Плюс" відступило на користь ТОВ  "Кредитні ініціативи" права вимоги заборгованості, зокрема, за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .
Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2014 року у справі № 667/6251/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість за договором про надання кредиту в сумі 66 042,27 дол. США, що еквівалентно 778 341, 05 грн, що складається з заборгованості по кредиту у сумі 43 455,00 доларів США, що еквівалентно 512 138,82 грн, та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 22 587,27 доларів США, що еквівалентно 266 202,23 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості трьох процентів річних на кредитну заборгованість за кредитним договором № 2102/0308/71-040 від 27 березня 2008 року за період з 11 серпня 2018 року до 10 серпня 2021 року загальна сума заборгованості трьох процентів річних становить 5943,80 дол. США, що еквівалентно 159 300 грн 49 коп.
       2. Мотивувальна частина
Позиція суду апеляційної інстанції
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Згідно з частиною першою 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Встановлено, що 27 березня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2102/0308/71-040, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 45 000 доларів США на строк до 27 березня 2038 року зі сплатою 11,9 % річних. 
Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2014 року у справі № 667/6251/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи", яке є правонаступником ВАТ "Сведбанк", заборгованість за договором про надання кредиту в сумі 66 042,27 дол. США, що еквівалентно 778 341,05 грн, що складається з заборгованості по кредиту у сумі 43 455,00 доларів США, що еквівалентно 512 138,82 грн, та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 22587,27 доларів США, що еквівалентно 266 202,23 грн.
Станом на момент звернення ТОВ "Кредитні ініціативи" до суду із цим позовом, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2014 року у справі № 667/6251/14-ц відповідачем не виконано, що останнім не спростовано.
Згідно із розрахунком заборгованості трьох процентів річних за кредитним договором  № 2102/0308/71-040 загальна сума трьох процентів річних становить 5943,80 дол. США, що еквівалентно 159 300 грн 49 коп., що відповідачем не спростовано.
Посилаючись на безпідставність позовних вимог, скаржник зазначає, що зобов`язання за кредитним договором  № 2102/0308/71-040 від 27 березня 2008 року є задавненим, акредитор в такому зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги неспроможними, з огляду на таке.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15.
У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2025 року у справі № 602/140/23, провадження № 61-13364 св 24, на яку посилається скаржник, зазначено: "судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій про те, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, тому в останнього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, є необґрунтованими, так як вимога про стягнення трьох процентів річних не могла бути задоволена, оскільки нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, так як Верховним Судом відмовлено у стягненні основної суми кредиту через пропуск позовної давності". 
Таким чином, у справі № 602/140/23, яка переглядалась Верховним Судом, встановлено обставини щодо спливу позовної давності у стягненні основної суми кредиту і судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову про її стягнення, тому колегія суддів касаційного суду вважала вказане зобов`язання натуральним і дійшла висновку про відсутність у кредитора права нараховувати суми, визначені статтею 625 ЦК України.
Разом з цим, вказаний висновок не підлягає застосуванню у даних правовідносинах, оскільки у даній справі зобов`язання за кредитним договором № 2102/0308/71-040 від 27 березня 2008 року не є натуральним, так отримало судовий захист рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2014 року у справі № 667/6251/14-ц.
Оскільки на момент розгляду даної справи рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2014 року у справі № 667/6251/14-ц не виконане, що не спростовано відповідачем, тобто зобов`язання відповідача не припинилося, тому передбачені ст. 625 ЦК України три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19, викладено висновок про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
З наданого позивачем розрахунку 3 % річних вбачається, що вказаний розрахунок здійснено за період з 11 серпня 2018 року по 10 серпня 2021 року, позивач звернувся до суду із цим позовом у серпні 2021 року, відтак суми, передбачені статтею 625 ЦК України нараховано за три роки, які передували подачі позову до суду, тобто в межах строку позовної давності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 07 серпня 2023 року у справі № 752/9858/21, провадження № 61-6097св23, де зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.
Таким чином, доводи скаржника про невжиття позивачем заходів щодо виконання судового рішення та непред`явлення виконавчого листа до виконання є безпідставними.
Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо безпідставності стягнення 3 % річних в іноземній валюті, оскільки відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц: "при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)".
Вказане узгоджується з постановою Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 711/4585/22, провадження № 61-8119ск23.
Відтак, при нарахуванні 3% річних слід виходити з суми заборгованості, встановленої рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2014 року у справі № 667/6251/14-ц, яким із ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в іноземній валюті.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права щодо прийняття доказів при вирішенні спору, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, не ствердженні належними засобами доказування, висновки суду не спростовують, зводяться до незгоди відповідачів із судовим рішенням, на результат вирішення даного спору не впливають, тому підлягають відхиленню.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що передбачені як підстави для скасування рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2025 року - без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду.
       Повний текст постанови суду складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий                                        Л.П. Воронцова

Судді:                                                О.В. Кутурланова

                                               І.В. Склярська