ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9736/25 Справа № 214/6171/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року                                        м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О., 
сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року, яке ухвалено суддею Сіденком С.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складення повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

ВСТАНОВИВ

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про визнання дій щодо затримки виплати за рішенням суду протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати за рішенням суду. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року його позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» недоплачену грошову компенсацію за відпустку при звільненні у сумі 9 433,53 грн, середню заробітну плату за час затримки виплати грошової компенсації за відпустку у розмірі 10 000 грн. 
В подальшому 18 березня 2025 рокупостановою Дніпровського апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.01.2025 року у цивільній справі №210/7394/25 без змін.
Рішення було виконано відповідачем з затримкою.
Навівши власний розрахунок, зазначив, що для визначення затримки визначає момент надання рішення суду сторонам (19.03.2025 року) та дату виконання рішення суду 27.03.2025 року (відповідно до виписки банку), середньоденна заробітна станове 561,26 гривень. Вважає, що порушення відповідачем строку виконання рішення суду щодо виплати компенсації є підтвердженим та інших доказів не потребує. Зважаючи на те, що до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» перейшли всі права та обов`язки, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. 
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення у розмірі 23 572,80 грн. 
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року та ухвалити нове рішення яким зобов`язати ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання судового рішення, розраховану при поданні апеляційної скарги. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в порушення ст. 117 КЗпП України помилково звернув увагу саме на розрахункову суму 23 572,80 гривень внаслідок чого була розрахована невірна сума затримки за виконання рішення. 
Посилається, що для вірного розрахунку виплати середнього заробітку має бути враховано наступне:
заробітна плата за попередні два місяці складає: 11 786, 40 ( в травні 2022 року) + 11 786,40 (в червні 2022 року) встановлена рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27.01.2025 в цивільній справі 210/7394/25 та є доведеною;
натомість кількість робочих змін відповідно до графіку 095 за яким він працював станове 42 дні = (21+21). 
Отже середньоденна заробітна плата станове: 23572.80:42= 561.26 грн. 
Тож після визначення середньоденної заробітної плати повинні обрахувати період затримки виконання судового рішення. Початком невиконання судового рішення є постанова Дніпропетровського апеляційного суду в цивільній справі 210/7394/24 від 18.03.2025 року. Кінцем для визначення періоду затримки є рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу в цивільній справі 214/7161/25 від 22.08.2025 року.
Таким чином, для визначення заробітної плати за час затримки виконання судового рішення повинні враховувати саме період з 19.03.2025 (день отримання судового рішення сторонами провадження) по 22.08.2025 (прийняття остаточного рішення, щодо не законної затримки), що становить 153 дні затримки. Таким чином, після знаходження середньоденної заробітної плати (561.26 грн) та періоду затримки (152 дні) можна визначити середню заробітну плату за час затримки з наступного розрахунку 85 872,78 грн.=561.26 х153; що не суперечить ст.117 КЗпП України. 
Зазначає, що наведена ним правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові у справі № 380/19103/22.
В апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, внаслідок чого суд першої інстанції не встановив дійсні обставини справи, предмет та підстави позову, не застосував до спірних правовідносин норму права, яка їх регулює, просить скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звертаючись до суду з позовом, позивач чітко зазначив правову підставу позовних вимог – ст. 117 КЗпП України та період за який нарахував вимогу про стягнення середнього заробітку за час неповного розрахунку при звільненні – з 19.03.2025 року по дату такого повного розрахунку (27.03.2025 року). Однак в оскаржуваному рішенні суд застосував іншу правову норму – ст. 236 КЗпП України, якою передбачено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Посилається, що спору щодо поновлення на роботі між ОСОБА_1 та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не існувало, жодного рішення про поновлення позивача на роботі і тим більше про його негайне виконання, не виносилось, отже між ОСОБА_1 та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відсутні спірні правовідносини щодо поновлення на роботі, що виключає нарахування оплати часу вимушеного прогулу на підставі ст. 236 ЦПК України. Наполягає, що спірні правовідносини врегульовані нормами ст. 117 КЗпП України, а не ст. 236 КЗпП України. 
Зазначає, що статтею 117 КЗпП України чітко обмежено період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – по день фактичного розрахунку, що в даному випадку мало місце 27.03.2025 року, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції №600007628 від 27.03.2025 року. Справа №210/7394/24 переглядалась Дніпровським апеляційним судом в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, а вказана постанова надійшла до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в електронний кабінет користувача 19.03.2025 року о 22.30. Отже ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стало відомо про постановлення судом апеляційної інстанції постанови за результатами перегляду справи № 210/7394/24 в апеляційному порядку та про набрання у зв`язку з цим законної сили рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 27.01.2025 року – 20.03.2025 року. 
На виконання вказаного рішення суду ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 27.03.2025 року на користь ОСОБА_1 було перераховано 14 963,81 грн. (стягнена сума за судовим рішенням за вирахуванням сум податків та зборів, утримання яких є обов`язком товариства як податкового агента).
Наголошує, що фактично періодом неповного розрахунку при звільненні, за який не було нараховано та стягнено суми середнього заробітку на підставі ст. 117 КЗпП України, є з 21.03.2025 року (наступний день після отримання судового рішення) по 26.03.2025 року (день, що передує дню сплати грошових коштів), тобто 6 днів.
Посилається, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції взагалі не навів розрахунок стягнених сум, обмежившись вказівкою на загальну суму стягнення 23 572,80 гривень. При цьому, доводи ОСОБА_1 про визначення розміру середнього заробітку в розмірі 561,26 гривень для нарахування сум за час затримки розрахунку при звільненні помилкові. При розрахунку позивач визначає період за який враховує заробітну плату – травень та червень 2022 року, в той час як в ці періоди позивач взагалі не працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки з 26 грудня 2017 року проходив військову службу, а отже не отримував заробітну плату на підприємстві. 
Позовними вимогами ОСОБА_1 було стягнення середнього заробітку за період непроведення повного розрахунку зі звільненим працівником, а рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.01.2025 року було встановлено розмір середньої заробітної плати позивача саме для нарахування вказаного виду стягнення та стягнено з роботодавця така середня заробітна плата за час затримки виплати грошової компенсації при звільненні за період з 01.10.2024 по 27.01.2025 року, тобто розрахований Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в рішенні від 27.01.2025 року по справі №210/7394/24 розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 за час не проведення роботодавцем остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 386,43 грн є преюдиційним фактом та не підлягає доведенню в межах розгляду справи №214/6171/25.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, зазначає, що наведений позивачем в апеляційній скарзі розрахунок позовних вимог не відповідає приписам ст. 117 КЗпП України і свідчить про збільшення позивачем своїх вимог після фактичного їх розгляду судом першої інстанції, що не передбачено нормами процесуального законодавства. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1  не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.01.2025 року у справі №210/7394/25, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» недоплачену грошову компенсацію за відпустку при звільненні у сумі 9 433,53 грн, середню заробітну плату за час затримки грошової компенсації за відпустку у розмірі 10 000 грн. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Відповідно пояснень відповідача, наданих у відзиві на апеляційну скаргу позивача, 27 березня 2025 року ПАТ «АрселорМіттал Крвиий Ріг» на виконання судового рішення по справі №210/7394/24 перерахувало на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 14 963,81 грн. – стягнена сума за судовим рішенням за вирахуванням сум податків та зборів, утримання яких є обов`язком ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» як податкового агента. 
Отримання вказаної суми позивачем не спростовано та підтверджується випискою про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 5-8).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 117 КЗпП, просить стягнути на його користь середню заробітну плату за час затримки виплати за рішенням суду. При цьому для визначення періоду затримки визначає момент надання рішення суду сторонам – 19.03.2025 року та дату виконання рішення суду – 27.03.2025 року. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховувавши положення ст. 236 КЗпП України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за попередні два місяці у розмірі 23 572,80 гривень. 
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції за наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.01.2025 року у справі №210/7394/25, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» недоплачену грошову компенсацію за відпустку при звільненні у сумі 9 433,53 грн, середню заробітну плату за час затримки грошової компенсації за відпустку у розмірі 10 000 грн. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір за звернення до суду з вказаним позовом, у розмірі 1 211,20 грн.
27 березня 2025 року ПАТ «АрселорМіттал Крвиий Ріг» на виконання судового рішення по справі № 210/7394/24 перерахувало на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 14 963,81 грн. – стягнення сума за судовим рішенням за вирахуванням сум податків та зборів.
Отже періодом затримки виконання рішення суду, є період з 21.03.2025 року, наступний день після отримання судового рішення відповідачем, по 26.03.2025 року –день, що передує дню сплати грошових коштів, тобто 6 днів. 
Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач свої позовні вимоги обґрунтовував положеннями ст. 117 КЗпП України та просив стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час затримки виплати за рішенням суду, визначивши період затримки з моменту надання рішення суду – 19.03.2025 року, по 27.03.2025 року дата фактичної виплати. 
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З тексту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції при вирішенні справи застосував норми ст. 236 КЗпП України, якою передбачено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
В апеляційній скарзі відповідач обґрунтовано посилається, що спору про поновлення на роботі між ОСОБА_1 та ПАТ «АрселорМіттал Крвиий Ріг» не існувало і жодного рішення про поновлення його на роботі не виносилось, що виключає нарахування оплати часу вимушеного прогулу на підставі ст. 236 КЗпП України. 
При цьому колегія суддів зауважує, що вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції, мотивуючи свої висновки положеннями ст. 236 КЗпП України, застосував закон, який не підлягає застосуванню у даній справі, оскільки спору щодо поновлення на роботі між ОСОБА_1 та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не існує, рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі не приймалось, що виключає оплату часу вимушеного прогулу на підставі ст. 236 КЗпП України. При цьому, застосування положень ст. 117 КЗпП України судом першої інстанції не досліджувалось, що свідчить, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини справи, предмет та підстави позову, а також застосував до спірних правовідносин норму права, яка їх не регулює. 
Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 23 572,80 гривень середнього заробітку за затримку виконання рішення суду ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, внаслідок чого оскаржуване рішення суду першої інстанції не може відповідати критеріям законності та обґрунтованості. 
Відповідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Звертаючись до суду з позовом у даній справі, ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 117 ЦПК України, наводячи власний розрахунок середнього заробітку, який він виконав з посиланням на Постанову КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» ід 08.02.1995 року з визначенням середньоденної заробітної плати 561,26 грн, посилаючись на період затримки виконання рішення суду з 19.03.2025 року по 27.03.2025 року, просив визнати дії ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо затримки виплати за рішенням суду протиправними та стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» середню заробітну плату за весь час затримки виплати. 
З огляду на вищезазначене, враховуючи обґрунтування підстав позову позивачем ОСОБА_1 , обставини справи, та, положення ст. 117 КЗпП України, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та задоволення апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», скасування рішення Саксаганського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року та ухвалення нового рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», судовий збір сплачений заявником за подання апеляційної скарги в сумі 1816,80 грн. має бути компенсований за рахунок держави, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити. 
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання дій щодо затримки виплати за рішенням суду протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати залишити без задоволення.
Компенсувати Публічному акціонерному товариству «АрселорМіттал Кривий Ріг» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 816,80 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 11 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: