ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 жовтня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11257/24	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Дивнич Д.І. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції  апеляційну скаргу:	  Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 	
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 10.03.2025 р. у справі №280/11257/24	
за  позовом:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-ГАЗ» 	
до:  про:	Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення	

ВСТАНОВИВ:

           05.12.2024р. Запорізьким окружним адміністративним судом зареєстровано адміністративний позов  Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-ГАЗ» (далі – ТОВ «Ю-ГАЗ»)  до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення   /а.с. 1-11 том 1/.
          Запорізьким окружним адміністративним судом, відповідною ухвалою від 10.12.2024р.  / а.с. 159 том 1/,  за вищезазначеним  адміністративним позовом відкрито провадження  у справі №280/11257/24 та справу призначено до  судового розгляду. 
          Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків  проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Ю-ГАЗ» з питання законності декларування від`ємного значення  податку на додану вартість (далі – ПДВ), яке становить більше 100 тис. грн., у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за травень 2024р., у ході якої податковим органом зроблено висновок про те, що підприємством в наслідок  порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України завищено суму податкового кредиту по декларації з ПДВ за травень 2024р.  на суму 897750грн. та  завищено суму бюджетного відшкодування, що зараховується на рахунок платника ( р. 20.2 податкової декларації з ПДВ за травень 2024р.)  на суму 897750грн., у зв`язку із безпідставнісю формування підприємством показників податкової звітності з урахуванням результатів взаємовідносин протягом перевіряємого періоду з контрагентом - ТОВ «РАНОК 2017»,  через нереальність вчинення господарських операцій із цим контрагентами,  відсутності підтвердження  походження та руху товару/послуг по усьому ланцюгу постачання, відсутності у цього контрагенту матеріально-технічної бази, виробничих активів, для виконання зобов`язань за укладеними з позивачем договором, що було відображено  у складеному за результатами перевірки акті №718/32-00-07-03-14/30194498  від 30.07.2024р., на підставі якого відповідачем 09.09.2024р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №831/32-00-07-03-19, яким зменшено розмір бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника податків, за травень 2024р. на 897750грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 224437,5грн. Позивач не погоджується із висновками акту перевірки та прийнятими за результатами перевірки рішенням з огляду на те, висновки відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача із ТОВ «РАНОК 2017» ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу, тоді як  усі господарські операції з цим контрагентом протягом перевіряємого періоду виконані у повному обсязі сторонами за договором і позивачем під час перевірки було надано належні первинні документи, які свідчать про фактичне виконання зобов`язань і подальше використання позивачем отриманих від цього контрагенту товару у власній господарській діяльності, що призвело до зміни активів підприємства та надавало підприємству право на формування податкової звітності у відповідних звітних періодах з урахуванням результатів господарської діяльності підприємства з цим контрагентом. Тому позивач просив суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №831/32-00-07-03-19 від 09.09.2024р.  
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду  від 10.03.2025р. у справі №280/11257/24  адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №831/32-00-07-03-19. /а.с. 98-104 том 4/.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, за допомогою засобів системи «Електронний суд»  подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу / а.с. 109-157 том 4/, за якою було відкрито апеляційне провадження і справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції, про що судом апеляційної інстанції було повідомлено учасників справи.  /а.с. 239 том 4, а.с. 3,19 том 5/.
Відповідач, посилаючись у  апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції у цій справі, з урахуванням додаткових письмових пояснень  / а.с. 39-89,206-228 том 5/ на те, що взаємовідносини позивача із контрагентом – ТОВ «РАНОК 2017»,  не мають підтвердження реальності по усьому ланцюгу постачання товарів/робіт/послуг, у контрагента відсутня  матеріально-технічна база, виробничі активи та трудові ресурси  для виконання зобов`язань за укладеними з позивачем договором, надані позивачем первинні документи містять дефекти та розбіжності, тоді як умовою реалізації права платника  податків на податковий кредит є фактичне придбання товарів/робіт/послуг та наявність первинних документів оформлених відповідно до чинного законодавства на підтвердження здійснення господарських операцій, а наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції , які пов`язані із рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника,  тому судом першої інстанції під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 10.03.2025р. у цій справі та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі. При цьому апеляційна скарга відповідача також містить висновки акту перевірки щодо фактичних обставин справи та доводи про ненадання належної оцінки доводам податкового органу судом першої інстанції.
Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідача / а.с. 243-245 том 4/ та додаткових письмових поясненнях / а.с. 175-188 том 5/, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що суд першої інстанції об`єктивно та повно з`ясував усі обставини справи, які мали значення для її вирішення та постановив обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 10.03.2025р. залишити без змін.  
Заслухавши у судовому засіданні в режимі відеоконференції:
-          представника відповідача, який підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та додаткових письмових поясненнях відповідача, і просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 10.03.2025р. у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі;
-          представника позивача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та підтримав доводи письмового відзиву на апеляційну скаргу, з урахуванням додаткових письмових пояснень, і просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 10.03.2025р. у цій справі залишити без змін;
перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з  наступних підстав.
        ТОВ «Ю-ГАЗ», позивач у цій адміністративній справі, зареєстрований як  юридична особа - код ЄДРПОУ 30194498, підприємство є платником податків у тому числі ПДВ, одним з видів господарської діяльності товариства є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і комами для тварин / а.с. 35 том 1/. 
         Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що  у період з 09.07.2024р. по 26.07.2024р. Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведена документальна позапланова виїзна перевірка «Ю-ГАЗ» з питання законності декларування від`ємного значення  ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн., у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за травень 2024р. за результатами якої складено акт №718/32-00-07-03-14/30194498 від 30.07.2024р. (далі – акт перевірки). 
Як вбачається з наданої суду ксерокопії вищезазначеного акту перевірки /а.с. 13-34 том 1 / податковим органом за результатами перевірки зроблено висновок про порушення підприємством пп. «а» п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, з урахуванням норм п.44.1 ст.44 п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (далі – ПК України), що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (показник рядка 20.2 податкової декларації з ПДВ за травень 2024р.) на суму 897750грн. 
При цьому необхідно зазначити, що відповідно до дослідженого під час розгляду справи судом акту перевірки вищенаведений висновок податковим органом зроблено з огляду на нереальність здійснення позивачем господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) із контрагентом ТОВ «РАНОК 2017», оскільки на думку податкового органу операції позивача із цим контрагентом не підтверджені рухом товару по усьому ланцюгу постачання, контрагент позивача не мав матеріально-технічної бази, транспорту, персоналу необхідного для здійснення господарських операцій з позивачем, тому не підтверджено реальність здійснення господарських операції, які не мали ділової мети і спрямовані  на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту та отримання податкових преференцій.
У подальшому, а саме 09.09.2024р.  на підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №831/32-00-07-03-19, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку, у розмірі 897750грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 224437,5грн. / а.с. 45-47 том 1/, і саме це рішення відповідача, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень,  є предметом оскарження у цій справі з тих обставин, що  позивач вважає висновки перевірки, які стали підставою для прийняття спірного рішення, є безпідставними та  ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з протиправності висновків відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства з огляду на матеріали справи та положення ПК України.
Тому колегія суддів, з огляду на наведене та приймаючи до уваги предмет оскарження  у цій адміністративній справі, яким є рішення податкового органу щодо визначення платнику податків податкових зобов`язань , та фактичні обставини, які стали підставою для прийняття оскаржуємого рішення відповідача,  вважає що суд першої інстанції обґрунтовано під час з`ясування фактичних обставин справи зосередився на дослідженні питання реальності здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом ТОВ «РАНОК 2017» протягом перевіряємого періоду, враховуючи, що вирішальним під час розгляду цієї адміністративної справи, з огляду на положення ст. ст. 44,139,198,200  ПК України ( в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), є встановлення правомірності/неправомірності формування позивачем у справі протягом перевіряємого періоду податкового кредиту та витрат , які враховуються під час визначення фінансового результату до оподаткування, з урахуванням розрахунків по господарським операціям із цими контрагентами.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України  (далі -  ПК України).
Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
За положеннями пункту 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Водночас, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.
При цьому з урахуванням характеру спірних відносин, що виникли між сторонами у справі, предмету спору та предмету доказування у цій справі колегія суддів вважає, що релевантними до спірних відносин є наступні правові висновки Верховного Суду:
-          господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків (постанова від 06.02.2018р. у справі     № К/9901/5042/17);
-          норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкової звітності та податкового кредиту, тому платник податків (покупець    товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (постанова від 04.06.2020р. у справі № 340/422/19);
-          наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами (постанови від 27.02.2020р. у справах № 813/7081/14, № 814/120/15, від 03.10.2019р. у справі № 813/4079/15, від 10.09.2019р. у справі № 814/2412/17);
-          фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків, а первинний документ, відповідно, це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (постанова від 06.02.2018р. у справі № 821/589/17).
         Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено апеляційним судом, що в охопленому перевіркою періоді внаслідок укладених договорів поставки кукурудзи 3 класу українського походження врожаю 2023р. №П-170424/1 від 17.04.2024р.;  №П-170424/1 від 22.04.2024р., №П-220424/2 від 22.04.2024р., №П-290424/1 від 29.04.2024р.,  №П-020524/1 від 02.05.2024р. ( з урахуванням додаткових угод до цих договорів) позивач (покупець) мав  фінансово-господарські відносини із контрагентом ТОВ «РАНОК 2017» ( постачальник) / а.с. 49-68,99 том 1/, і господарські зобов`язання за цим договором виконані сторонами у повному обсязі, а саме контрагентом позивача у визначені умовами договору строки передано у власність позивача сільськогосподарську продукцію українського походження врожаю 2023р. – кукурудзу 3 класу, у кількості та якості  визначеної умовами укладених договір / а.с. 36-44 том 1/, а позивачем у повному обсязі сплачена вартість товару у безготівковій формі /а.с. 110-139 том 1/  та у подальшому використано отриманий від цього контрагенту товар у власній господарській діяльності, при цьому контрагент позивача під час укладання договору із позивачем та під час виконання сторонами своїх зобов`язань за цим правочином був у встановлений чинним законодавством спосіб зареєстрований у якості юридичної особи та платника податків, у тому числі ПДВ,  і позивачем під час проведення перевірки було надано податковому органу, відповідачу у справі, та суду під час судового розгляду цієї адміністративної справи, усі первинні документи за вищезазначеним господарським зобов`язанням (правочином), які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, які у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є належними первинними документами, які засвідчують факт виконання господарських операцій між позивачем та ТОВ «РАНОК 2017»,  свідчать про рух активів позивача та зміну результатів фінансово-господарської діяльності підприємства протягом перевіряємого періоду, і є підставою для ведення бухгалтерського обліку та формування фінансової звітності, які були досліджені судом у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи. /а.с. 36-44, 99,110-139,140-151 том 184-154 том 1 /.
Також колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що податкові накладні, які були складені в межах спірних господарських  операцій , були прийняті та зареєстровані податковим органом без будь-яких застережень / а.с. 74-94 том 1/.
Стосовно тверджень відповідача під час розгляду цієї справи в обгрунтування правомірності висновків акту перевірки на наявність кримінальних проваджень, в яких фігурують позивач та ТОВ «РАНОК 2017», то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що сам факт наявності кримінального провадження не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентом. Більш того, за відсутності доказів щодо непричетності засновників до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства та дослідження їх судом, не є достатнім лише посилання відповідача на наявність розслідування та/або відкритого кримінального провадження, оскільки вказане не містить встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме за господарськими відносинами з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності, суд зазначає наступне.
Щодо посилань відповідача під час розгляду цієї справи на вирок Вищого антикорупційного суду від 07.04.2023р. у справі № 991/2474/23, в якому фігурує позивач, то колегія суддів з урахуванням обставин у кримінальній справі № 991/2474/23 погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що цей вирок не дає підстави вважати, що позивачем провадилась фіктивне підприємство, оскільки зазначені у вироку відносини були реальні та в результаті цих відносин на рахунки ТОВ «Ю-Газ» у період часу з 09.12.2016р. по 20.02.2020р. було здійснено оплату за надання послуг з поставки природного газу АТ «Укрзалізниця» на суму 998971369,73 грн. з ПДВ, і вирок не містить обвинувачень щодо фіктивної підприємницької діяльності або підробку документів, які б стосувались позивача, тому з урахуванням положень ч.6 ст.78 КАС України ці доводи відповідача були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції. 
З наданої суду копії акту перевірки вбачається, що податковий орган в обґрунтування наявності сумнівів щодо реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «РАНОК 2017» посилається на дефектність товарно-транспортних накладних у яких наявні неточності (розбіжності) між кількістю навантаженого та розвантаженого товару у місті призначення, і щодо цих обставин колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до наданих позивачем суду договорів поставки, які були укладені між ним та ТОВ «РАНОК 2017» / а.с. 49-68 том 1/ вбачається, що транспортування товару здійснювалось за рахунок ТОВ «РАНОК 2017» на склад покупця, і факт виконання цих зобов`язань контрагентом позивача підтверджується копіями товарно-транспортних накладних (далі – ТТН): № 0037 від 20.04.2024р.; № 11 від 20.04.2024р.; № 122 від 21.04.2024р.; № 123 від 21.04.2024р.; № 3035 від 21.04.2024р.; № 101 від 21.04.2024р.; № 102 від 21.04.2024р.; № 266 від 03.04.2024р.; № 212 від 30.04.2024р.; № 2556 від 29.04.2024р.; № 2065 від 27.04.2024р.; № 63 від 27.04.2024р. / а.с. 140-151 том 1/, і ці ТТН складені ТОВ «РАНОК 2017», тому враховуючи, що ТТН, які є  транспортною документацією,  підтверджують операції з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності інших належних документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як  ТТН, або надання ТТН із певними дефектами щодо її оформлення , не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, а позивач не може нести відповідальність за правильність складення документів, які складені іншими особами. 
         Так, аналіз норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства дає можливість зазначити, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язання іншої юридичної особи, яка є його контрагентом у тих чи інших господарських зобов`язаннях, при цьому це стосується і податкових зобов`язань, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому при придбанні товару (отриманні послуги) покупець зобов`язаний сплатити вартість товару (послуги) продавцю, до складу якої входить ПДВ, а продавець зобов`язаний внести цю суму ПДВ до бюджету у відповідному звітному періоду, і у разі невиконання продавцем товару (послуги) цього обов`язку саме на нього за це покладається відповідальність, і на покупця товару (послуги), який є платником податку, нормами чинного законодавства не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення ними господарської діяльності та сплати податків та зборів (обов`язкових платежів) у даному випадку, що свідчить про те, що несплата продавцем товару (послуги) ПДВ до бюджету в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем товару (послуги).
          З приводу аргументів контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій позивача з вказаними постачальниками, які, за позицією відповідача, не могли виконати умови договорів через відсутність необхідних трудових ресурсів, виробничих потужностей, слід зазначити те, що такі доводи відповідача є лише припущеннями та жодними доказами не підтвердженні.
          Колегія суддів також зауважує, що ймовірні порушення з боку контрагента позивача не можуть впливати на права та обов`язки добросовісного платника податків, такий платник податків не може нести відповідальність за невиконання контрагентами податкових зобов`язань.
          Посилання податкового органу на ту обставину, що позивач при здійсненні вибору постачальника повинен був оцінити не лише умови угоди та їх комерційну привабливість, але і ділову репутацію, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів та відповідного досвіду, є безпідставні, оскільки чинне законодавство не покладає на платника податків обов`язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування.
          Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин. 
Вказані правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 12.06.2018р. у справі № 826/11879/13-а, від 08.05.2018р.  у справі № 815/3526/17, від 23.05.2018р.  у справі №804/2551/13-а.
          З наданого суду акту перевірки, на підставі висновків якого відповідачем у справі прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, також вбачається, що викладені у цьому акті обставини щодо порушень позивачем податкового законодавства зроблені податковим органом лише на підставі аналізу зібраної податкової інформації щодо контрагента позивача та його контрагентів по ланцюгу постачання товару/послуги, але така інформація не є підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а підприємство не може автоматично бути визнано правопорушником лише на тій підставі, що його контрагентів по усьому ланцюгу постачання товару не вдалось перевірити, або ними були допущені певні порушення через отримання податковим органом податкової інформації, у якій містяться висновки про вчинення контрагентом платника податків ( або його контрагентами по усьому ланцюгу постачання) нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись тощо, оскільки навіть наявність такої інформації не звільняє податковий орган від виконання покладеного на нього нормами закону обов`язку щодо самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону, і зібрана податкова інформація щодо контрагента певного суб`єкта господарювання, у даному випадку позивача у справі, не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.
          При цьому за висновком Верховного Суду, який наведено  у постанові від 28.05.2021р.  у справі №804/5965/16, податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача, як доказ нереальності здійснення господарських операцій, є безпідставною, оскільки остання носить виключно інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
          Використання контролюючим органом податкової інформації має бути підтверджена іншими засобами доказування в розумінні приписів КАС України, але доказів порушення контрагентами позивача податкового законодавства при укладенні договорів із позивачем, як і доказів їх діяльності поза межами правового поля, суду відповідачем не були надані.
Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з основним видом господарської діяльності позивача, колегія суддів робить висновок про те, що в результаті господарських операцій з позивача із ТОВ «РАНОК 2017», які були вчинені протягом перевіряємого періоду,  у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, оскільки у даному випадку для позивача у справі визначальним є саме факт отримання від цього контрагенту товару (кількість, якість, вартість) який визначено умовами укладених господарських договорів, і подальше використання цього товару  у власній господарській діяльності, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, а ці обставини у свою чергу свідчать про наявність в таких діях суб`єкта господарювання - позивача у справі, ділової мети - одержання економічного ефекту у результаті господарської діяльності, і при цьому позивач не зобов`язаний та не має об`єктивної можливості відслідковувати дотримання контрагентом вимог чинного законодавства України.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вищенаведена правова позиція стосовно розв`язання спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який під час розгляду справи «БУЛВЕС» АД проти Болгарії ( заява №3991/03) у рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідки невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, та сплачувати пеню, оскільки такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
З урахуванням вищезазначених фактичних обставин справи, які були встановлені судом під час розгляду даної справи та підтверджені належними письмовими доказами, колегія суддів вважає, що податковим органом зроблено безпідставний та неправомірний висновок щодо нереальності проведених позивачем протягом перевіряємого періоду господарських операцій з контрагентом – ТОВ «РАНОК 2017», що призвело до  завищення суми податкового кредиту по декларації з ПДВ за травень 2024р. на суму ПДВ 897750грн.  та завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується на рахунок платника (рядок 20.2 податкової декларації з ПДВ за травень 2024р.) на суму 897750грн., тому приймаючи до уваги положення чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, зокрема положення п. 44.1 ст. 44, ст.ст. 135,137,138,139, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст.200, ст. 201 ПК України, колегія суддів вважає, що  позивач у справі мав усі визначені чинним законодавством підстави для формування податкового кредиту та витрат  з урахуванням сум, які ним були сплачені протягом перевіряємого періоду у вартості отриманого від його контрагенту  - ТОВ «РАНОК 2017», товару, оскільки у позивача у справі були наявні усі необхідні первинні документи, які засвідчують наявність певних юридичних фактів за результатами господарської діяльності по операціям з вищезазначеним суб`єктом господарювання протягом перевіряємого періоду, що свідчить про те, що обрані відповідачем підстави для визначення та зміни позивачу грошових зобов`язань не відповідають вимогам ПК України,   що свідчить про те, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття податкового повідомлення-рішення №831/32-00-07-03-19 від 09.09.2024р., яке є предметом оскарження у даній справі, діяв не у спосіб, який визначено чинним податковим законодавством, та в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності прийнятого ним рішення під час розгляду справи судом, та не надав належних та допустимих доказів правомірності таких рішень, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позивачем у справі позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування таких рішень суб`єкта владних повноважень.
Щодо посилань відповідача у апеляційній скарзі на наявність підстав для закриття провадження у цій адміністративній справі у зв`язку із тим, що  позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою про затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства (далі – КУзПБ) і ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.10.2024р. за цією заявою відкрито провадження у справі №908/2743/24, то колегія суддів критично оцінює ці посилання відповідача з огляду на наявність ухвали Запорізького окружного адміністративного суду  від 04.02.20225р. у справі №280/11257/24 / а.с. 181-183 том 3/, якою відповідачу відмовлено у закритті провадження у цій справі, яка набрала законної сили та не оскаржувалась відповідачем в апеляційному порядку. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення позовних вимог і зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду  першої інстанції від 10.03.2025р.  у цій адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від 10.03.2025 р. у справі №280/11257/24 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
          Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.10.2025р.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова