ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/9691/24                                Головуючий суддя І інстанції Савченко Д. М.
Провадження № 33/818/1206/25                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
    20 жовтня 2025 року                                                м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Гребінника Р.О. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.
       Постановою встановлено, що 25.08.2024 року о 23:58 год. на автодорозі М-03, 512 км+600м. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» та проведення такого огляду в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
       В своїй апеляційній скарзі захисник просив судову постанову скасувати, а матеріали справ направити до УПП в Харківській області ДПП для належного дооформлення, посилаючись на те, що матеріали справ не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Також вважав, що працівники поліції порушили порядок використання нагрудних камер та порядок складення протоколу. Зокрема, склали протокол без участі особи, яка притягається до відповідальності, не надавши йому надати свої пояснення стосовно події, не роз`яснили йому його права та обов`язки, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Також посилався на практику ЄСПЛ. 
20 жовтня 2025 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника Гребінника Р.О., в якій він просив розглянути його апеляційну скаргу без учасників процесу.
       Враховуючи наведене, а також положення ст.ст. 268, 271 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Гребінника Р.О.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення; направленні на огляд водія; акті огляду на стан сп`яніння; рапорті працівника поліції, а також на відомості відеозапису.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 25.08.2024 року керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору та проведення такого огляду в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився.
       Відповідно до положень ч.1 ст. 267 КУпАП, огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящий посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
       Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час проведення огляду та складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
       Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, а також відсутність будь-яких рішень компетентних органів щодо незаконності дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності.
Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 7) вбачається, що під час патрулювання в комендантську годну 25.08.2024 року о 23:57 год. на автодорозі М-03, 512 км+600 км. Було виявлено транспортний засіб, водій кого не виконав вимогу про зупинку транспортного засбу. Пімсля чого транспортний засіб було зупинено. Перевіривши документи водія, ним виявився ОСОБА_2 та під час спілкування у якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запа алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та проходження такого огляду в медичному закладі УНП ХОР «ОКНЛ» водій ОСОБА_1 відмовився. 
Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в рапорті працівника поліції заслуговують на увагу.
Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 3). Відповідно до відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції під час дії комендантської години, використовуючи проблискові маячки та гучномовець, зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 .
Такі відомості відеозапису вочевидь свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, тобто був водієм.
Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції у останнього виявили ознаки алкогольного сп`яніння, та повідомили його про це. Після цього працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки або в закладі охорони здоров`я. Почувши пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_1 не пояснюючи своїх дій працівникам поліції, сів за кермо автомобіля та скрився з місця події.
Оцінюючи такі дії ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній умисно бажав уникнути відповідальності та своїми діями відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а саме залишив місце події та скрився від працівників поліції безпосередньо після того, як останні запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння. 
Крім цього належить врахувати, що з відомосте відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 проси домовитись з працівниками поліції, щоб останні не складали стосовно нього протокол за ст. 130 КУпАП.
Такі дії ОСОБА_1 поза розумним сумнівом свідчать про те, що останній розумів наслідки своїх неправомірних дій та бажав уникнути відповідальності за них.
Крім того, з відеозапису вбачається, що працівник поліції пояснював ОСОБА_1 , що саме вони раніше у часі приїжджали на виклик та складали протокол стосовно нього.
Відомості про те, що працівники поліції, які зупинили ОСОБА_1 , раніше у часі складали матеріали по іншій справі про адміністративне правопорушення стосовно нього матеріалами цієї справи не спростовуються.
Такі відомості вочевидь свідчать про те, що у працівників поліції були відомості про особу ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими твердження захисника про те, що у працівників поліції не було відомостей про особу ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ч.2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до відомостей рапорту працівника поліції вбачається, що відносно водія ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП та за ч.1 ст. 122-2 КУпАП.
Належить врахувати що працівники поліції мали відомості про особу ОСОБА_1 та після вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, склали протоколи про адміністративні правопорушення, що не суперечить вимогам ст. 254 КУпАП.
Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 скрився з місця події, а тому у працівників поліції не було фактичної можливості вручити копію протоколу ОСОБА_1 та отримати від нього пояснення.
Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівник поліції законно та обґрунтовано розцінив дії ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки та у медичному закладі, оскільки, як вбачається з відеозапису, саме після того, як працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, останній покинув місце події, тобто безпосередньо своїми діями відмовився від проходження відповідного огляду.
Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наявність якого у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що свідчить про відповідність дій працівників поліції під час складення протоколу вимогам цієї Інструкції.
 
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України,  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В матеріалах справи міститься довідка (арк. 4) відповідно до відомостей якої ОСОБА_1 отримав посвідчення водія 04.07.2022 року.
Наявність у ОСОБА_3 водійського посвідчення свідчить про те, що він успішно склав іспит на знання Правил дорожнього руху, тобто він їх знає.
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого нею правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Гребінника Р.О. залишити без задоволення.
       Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
       Суддя                                                 С.К. Шабельніков