ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 380/1463/25 пров. № А/857/37221/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Карп`як О.О. у м. Львові) у справі № 380/1463/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просив:
визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпунту “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” на підставі його рапорта;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що у листопаді 2024 року позивачем на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 було скеровано рапорт про звільнення його з військової частини за сімейними обставинами, а саме відповідно до підпункту “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України ”Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійної сторонньої допомоги та догляду. 21.12.2024 позивачем було отримано відповідь за підписом командира Військової частини НОМЕР_1 про те, що за результатами поданого рапорту у позивача відсутні підстави для задоволення рапорту щодо звільнення з військової служби. В обґрунтування такої відмови повідомлено, що до рапорту не долучено документ, що підтверджує потребу догляду у батька позивача, оскільки долучений висновок ЛКК не містить підкреслень та рекомендацій жодних соціальних послуг для надання ОСОБА_2 , відтак на думку відповідача надані документи не підтверджують факту необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2 . Додатково зазначено, що не наданий акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано відмову відповідача, оформлену листом від 21.12.2024 №813/32664, у задоволенні рапорта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. “г” п.2 ч. 4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” 25 березня 1992 року №2232-XII.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06.12.2024 вх.№813/18202 про звільнення з військової служби на підставі пп. “г“ п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, з урахуванням правової оцінки, наданої судом. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем довідка МСЕК серії 12 ААГ, висновок ЛКК від 28.06.2024 №60 та медичний висновок від 28.06.2024 №60 підтверджують факт необхідності постійного стороннього догляду за батьком позивача ОСОБА_2 , а відмова відповідача є необґрунтованою та безпідставною.
Також, на думку суду, питання щодо отримання акту обстеження сімейного стану військовослужбовця, із зазначенням інформації про наявність або відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд за особою, лежить в площині дій які має вчиняти командир (командування) військової частини при розгляді рапорту військовослужбовця щодо його звільнення з військової служби за сімейними обставинами. 
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав. 
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
У грудні 2024 року позивачем на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , було скеровано рапорт про звільнення його з військової частини за сімейними обставинами, а саме відповідно до пп. “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійної сторонньої допомоги та догляду, що підтверджується довідкою до Акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №611105 та медичним висновком ЛКК від 28.06.2024 №60, затвердженим за формою №080-2/о.
До рапорту ОСОБА_1 було долучено:
- нотаріально засвідчені копії паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 ;
- нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;
- нотаріально засвідчені копії паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 ;
- нотаріально засвідчена копія довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 611105;
- нотаріально засвідчена копія посвідчення УБД ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 ;
- нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ;
- нотаріально засвідчена копія медичного висновку ЛКК від 28.06.2024 року № 60 про потребу ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді за формою 080-4/о;
- нотаріально засвідчена копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 ;
- довідка від 30.06.2023 року № 1465 про призов на військову службу ОСОБА_1 ;
- нотаріально засвідчена копія акта обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї мешканця АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 від 11.11.2024 року.
21.12.2024 позивачем було отримано відповідь №813/32664 про те, що за результатами поданого рапорту відсутні підстави для задоволення рапорту щодо звільнення з військової служби. В обґрунтування такої відмови повідомлено наступне:
- всупереч пп.26 п.5 додатку 19 до “Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України”, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, позивачем не додано до рапорту (у вигляді додатків) акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- наданий позивачем медичний висновок №60 від 28.06.2024 виданий КНП «ЦПМСД» Мостиської міської ради не відповідає жодній з затверджених форм, а тому не може розглядатися як документ, що підтверджує потребу дружини у постійному сторонньому догляді;
- надана позивачем в якості додатків до рапорту довідка до акта огляду медико – соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №611105 підтверджує, що батько позивача, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та у відповідності до вищезазначеного абзацу 16 п.27 “Положення про медико – соціальну експертизу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, не містить згадок про необхідність постійного стороннього догляду;
- у висновку за формою №080-4/о від 28.06.2024 №60, наданому до рапорту, підкреслень і відповідно, рекомендацій, жодних соціальних послуг для надання його батьку немає;
- отже, надані позивачем висновок ЛКК (від 28.06.2024 №60), довідка МСЕК (Серія 12 ААГ №611105) та медичний висновок від 28.06.2024 №60 не підтверджують факту необхідності постійного стороннього догляду за батьком позивача ОСОБА_2 . Відповідно, підстави для звільнення позивача з військової служби не доведено.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №64/2022 від 24.02.2022 р., затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.
За змістом статей 1 Законів України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, “Про оборону України” особливий період настає, зокрема, з дня введення в Державі воєнного стану.
Статтею 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” №3543-ХІІ від 21.10.1993 р. (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” №2232-XII від 25.03.1992 р. (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
При цьому, ч. 3 ст. 24 Закону №2232-XII встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII, а у ч. 4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (п.2).
Згідно з пп. “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Приписами ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).
Згідно з пп. 1 п. 225 розділу ХІІ Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:
1) у мирний час та під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктами 1, 2 частини п`ятої, пунктами 1, 2 ч. 6 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”:
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пунктом 233 розділу ХІІ Положення № 1153/2008 передбачено, що: військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджена “Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України” (далі - Інструкція № 170).
Відповідно до п. 14.10 Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. тринадцятий п. 14.10 Інструкції № 170).
Додатком 19 до Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема, відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413, подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорта військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорта до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.
Позивачем у грудні 2024 року скеровано відповідачу рапорт про звільнення його з військової частини за сімейними обставинами, а саме відповідно до пп. “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійної сторонньої допомоги та догляду.
Відмовляючи у задоволенні рапорту позивача, відповідач виходив з того, що надані позивачем довідка до акта МСЕК серії 12 ААГ №611105 від 20/05/2024, висновок ЛКК за формою 080-4/о від 28.06.2024 № 60 та медичний висновок від 28.06.2024 № 60 не підтверджують факту необхідності постійного стороннього догляду за батьком позивача - ОСОБА_2 .
Щодо довідки до акта МСЕК, апеляційний суд виходить з наступного.
За приписами підпункту 1 пункту 11 “Положення про медико-соціальну експертизу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), міські, міжрайонні, районні комісії визначають:
- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
Слід зазначити, що у наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття “постійного догляду”, чим спростовуються доводи скаржника щодо відсутності вказаних висновків у наданій до рапорту позивача довідці до акта огляду МСЕК від 20.05.2024 серії 12ААГ №611105.
Водночас відповідно до “Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності”, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (далі - Порядок №189), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (п. 1 розділу III).
Відповідно до п. 3 розділу ІІІ цього Порядку №189 до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
П. 4 розділу ІV Порядку №189 визначено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 “Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві”; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 “Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я” затверджено “Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о “Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі”. Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о “Медична карта амбулаторного хворого №__”, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974.
Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 №667 “Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання”. Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).
Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби, слід відзначити, що Верховний Суд у постанові від 13 червня 2024 року у справі №520/21316/23 вказує на недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.
Крім того, аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, Верховний Суд у цій справі дійшов висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то на переконання Суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.
У випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи, наявність у національному законодавстві правових “прогалин” щодо захисту прав людини та основоположних свобод органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, необхідність здійснення стороннього догляду за особою з інвалідністю ІІ групи може також підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.
Висновки щодо застосування норм права, відповідно до яких необхідність здійснення стороннього догляду може бути підтверджена відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, викладені у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23 та від 13 червня 2024 року у справі №520/21316/23.
У спірному випадку, позивачем до рапорту надано висновок ЛКК від 28.06.2024 №60, виданий КНП “Центр первинної медико - санітарної допомоги” Мостиської міської ради форми первинної облікової документації №080-4/о, затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 №407,  а також медичний висновок ЛКК від 28.06.2024 №60, виданий КНП “Центр первинної медико - санітарної допомоги” Мостиської міської ради.
При цьому, відповідно до заключення ЛКК у медичному висновку ЛКК від 28.06.2024 №60, виданому КНП “Центр первинної медико - санітарної допомоги” Мостиської міської ради, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Порядок видачі та заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о “Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі” встановлено “Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о “Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі”, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 (далі - Інструкція №407).
Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що висновок ЛКК від 28.06.2024 №60, наданий позивачем до рапорту, оформлено відповідно до вимог форми №080-4/о, визначених Інструкцією № 407. Документ має всі необхідні реквізити, у тому числі підкреслення “потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі”.
Стосовно покликання відповідача на невідповідність медичного висновку №60 від 28.06.2024, виданого КНП “ЦПМСД” Мостиської міської ради, жодній із затверджених форм, то суд першої інстанції правильно зазначив, що для такого виду висновку законодавством не встановлено уніфікованої форми. Медичний висновок було оформлено тією ж ЛКК як додаток до висновку за формою №080-4/о, до того ж у цей же день та під тим самим номером, що і висновок за формою №080-4/о. Він деталізує рішення ЛКК, конкретизуючи його діагнозом та формулюванням “потребує постійного стороннього догляду”, яке не передбачено у формі №080-4/о. Крім того, документ підписаний тими ж членами комісії та завірений печаткою.
Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача про невідповідність медичного висновку №60 від 28.06.2024 затвердженій формі та визнає його належним документом на підтвердження необхідності здійснення постійного стороннього догляду за за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Крім того, у батька позивача відсутні будь-які інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, оскільки зі своєю дружиною (матір`ю позивача), ОСОБА_2 розлучений, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо відмови відповідача у задоволенні рапорту у звзку з відсутністю акта обстеження сімейного стану, який передбачений підпунктом 26 пункту 5 додатку 19 Інструкції № 170, колегія суддів враховує, що відповідно до абзацу 16 пункту 11 “Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки перевіряють за зверненням командира військової частини або за заявою родичів (за наявності підстав) сімейний стан військовослужбовця.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, саме відповідач був зобов`язаний ініціювати перед територіальним центром комплектування та соціальної підтримки перевірку сімейного стану військовослужбовця та надання відповідного акта.
До того ж, 09.01.2025 представник позивача направив на адресу Військової частини НОМЕР_1 заяву з проханням скерувати відповідний запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) за місцем проживання батька позивача — ОСОБА_2 , з метою проведення обстеження його сімейного стану та оформлення акта обстеження сімейного стану військовослужбовця. Однак зазначена заява залишилася без реагування з боку відповідача, а запит до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не був направлений. 
Також позивачем до рапорту було долучено повний пакет підтверджувальних документів, зокрема акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї мешканця АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , виданий 11.11.2024 Мостиською міською радою. Із зазначеного акта слідкує, що до складу сім`ї ОСОБА_2 входять – ОСОБА_1 (позивач, син), ОСОБА_3 (колишня дружина), яка за вказаною адресою зареєстрована, проте не проживає. 
Натомість, у спірному випадку розгляд рапорту позивача здійснено відповідачем поверхнево, без з`ясування наявності підстав для звільнення позивача з військової служби та перевірки усіх обставин, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення. 
З урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач надав повний пакет документів на підтвердження необхідності здійснення стороннього догляду за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи. Водночас, відмова відповідача, викладена у листі від 21.12.2024 №813/32664, з підстав, що надані позивачем документи - довідка МСЕК серії 12 ААГ №611105 від 20.05.2024, висновок ЛКК від 28.06.2024 №60, та медичний висновок від 28.06.2024 №60 не підтверджують факту необхідності постійного стороннього догляду за батьком позивача, який є особою з інвалідністю ІІ групи, є безпідставною та необґрунтованою.
Під час вибору ефективного способу захисту порушеного права позивача суд апеляційної інстанції враховує висновки, викладені зокрема у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі №140/12873/23.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість відмови у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Разом з тим, зважаючи на те, що саме до повноважень відповідача віднесено звільнення військовослужбовців зі служби, для належного захисту порушених прав позивача позов необхідно задовольнити шляхом визнання протиправною відмови у задоволенні рапорта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. “г” п. 2 ч. 4 ст.26 Закону №2232-XII та зобов`язання відповідача повторно розглянути вказаний рапорт, з урахуванням правової оцінки, наданої судом. 
Наведені вище обставини не спростовують правових підстав заявленого позову та не спростовують наявності факту протиправної відмови командування військової частини у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 380/1463/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула