ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
  
23 вересня 2025 року місто Київ 
Справа № 361/5285/24
Апеляційне провадження № 33/824/3981/2025
Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Кудрявського Руслана Сергійовича на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2024 року (у складі судді Червонописький В.С.)
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП
  
ВСТАНОВИВ 
  
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №286024 від 17.05.2024, у період часу 17.05.2024 о 17 год. 30 хв. в Київській області, Броварський район, м. Бровари, вул. С. Бандери, 2, водій ОСОБА_3 , керуючи т/з Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , під час здійснення повороту праворуч, не переконався, що його маневр буде безпечним та допустив зіткнення з т/з РУТА н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та який віднесло на автомобіль Renault н.з. НОМЕР_3 , з напівпричіпом 350 н.з. НОМЕР_4 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Указаними діями ОСОБА_3 порушив п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Броварський міськрайонний суд Київської області постановою від 13 серпня 2024 року провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
  
Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_4 в інтересах потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04 липня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Апеляційну скаргу обґрунтовує порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, незаконністю оскаржуваної постанови, з підстав її прийняття без повного, всебічного та об`єктивного вивчення всіх обставин справи.
Зазначає, що аналіз наданих учасниками ДТП пояснень та схеми ДТП свідчить, що на момент зіткнення, водій автобуса «РУТА 25» вже завершив маневр виїзду з другорядної дороги та покинув смугу руху автомобіля «Volkswagen». Водночас водій останнього, не врахувавши змін дорожньої обстановки та не реагуючи належним чином на виниклу небезпеку, не вжив заходів щодо своєчасного зменшення швидкості або безпечного об`їзду, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР України. Крім того, змінивши напрямок руху без переконання у безпеці такого маневру, він порушив п. 10.1 ПДР України.
Вважає, що наданий суду висновок експерта не міг братися до уваги судом як доказ, оскільки:
1)  в ньому вказані неправильні вихідні данні (місце ДТП не знаходиться в межах перехрестя як це вказав експерт);
2) експерт вийшов за межі  рівня своїх експертних знань, установивши взаємне розташування автомобілів у момент зіткнення (під яким кутом відбулося зіткнення), положення транспортних засобів стосовно елементів дороги у момент ДТП та напрямок деформуючої сили автомобіля «Volkswagen», оскільки такі питання належать до сфери транспортно-трасологічного дослідження;
3) він суперечить поясненням учасників ДТП ( ОСОБА_3 вказував, що автобус «РУТА» спочатку зупинив транспортний засіб посеред проїзної частини, а потім продовжив рух. Натомість у висновку вказано, що рух автобуса здійснювався без зупинки від моменту початку його руху);
4) не вказано джерело отримання інформації щодо показників прискорення автобусів у межах 1,7-2,5 м/с2.
В апеляційній скарзі також заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що потерпілі про розгляд справи повідомлені не були, про прийняту постанову дізналися 26 червня 2025 року після ознайомлення їх представником із матеріалами справи №361/419/25 щодо відшкодування з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5   збитків внаслідок ДТП.
Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції враховує таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Разом із тим, враховуючи, що потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були повідомлені про розгляд справи в суді першої інстанції, апеляційна скарга була подана їх представником протягом 10 днів з моменту ознайомлення з оскаржуваною постановою, з метою забезпечення права на захист та справедливий судовий розгляд апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
 
Судове засідання 05 серпня 2025 року було відкладене до 06 серпня 2025 року за клопотанням захисника ОСОБА_3 - адвоката Ратушного С.І.
Судове засідання 06 серпня 2025 року було відкладене до 13 серпня 2025 року за клопотанням захисника ОСОБА_3 - адвоката Ратушного С.І.
Судове засідання 13 серпня 2025 року було відкладене до 16 вересня 2025 року у зв`язку із задоволенням клопотання обох сторін про виклик та допит експертів.
Судове засідання 16 вересня 2025 року було зняте з розгляду у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному.
У судовому засіданні 23 вересня 2025 року представник потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Кудрявський Р.С. апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ній.
Захисник ОСОБА_3 - адвокат Ратушний С.І. проти апеляційної скарги заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях від 13 серпня 2025 року.
У судовому засіданні апеляційного суду 23 вересня 2025 року експерти ОСОБА_9 та ОСОБА_6 підтримали кожен зроблений ним висновок з підстав, що викладені у таких дослідженнях.
 
Заслухавши пояснення учасників провадження, покази експертів ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
 
У вину ОСОБА_3 ставиться порушенням вимог п. 10.1 ПДР України, а саме те, що він під час здійснення повороту праворуч, не переконався, що його маневр буде безпечним та допустив зіткнення з т/з РУТА н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
 
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що в суду відсутні підстави вважати, що водій ОСОБА_3 діяв в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме п. 10.1 Правил дорожнього рух, а тому, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, оцінивши всі докази, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу чи іншого майна.
Суд також врахував висновок експерта №188/24 від 12.08.2024, в якому зазначено, що в діях водія автомобіля Volkswagen в даній дорожній обстановці не вбачається невідповідності вимогам ПДР з технічної точки зору, оскільки з моменту виникнення небезпеки для руху він перебував в аварійній обстановці. Водночас, як було зазначено в дослідженні по питанню 4, в діях водія автобуса Рута вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 та п. 10.2 ПДР з технічної точки зору. Дії водія автобуса Рута, які не відповідали вимогам п. 10.1 та п. 10.2 ПДР з технічної точки зору є одночасно необхідними умовами для виникнення ДТП та знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.
 
Апелюючи до незаконності постанови суду першої інстанції, представник потерпілих ОСОБА_8 наголошував на недопустимості взятого судом до уваги висновку експерта.
Апеляційний суд надає оцінку відповідним доводам апеляційної скарги та відхиляє їх з огляду на таке.
Доводи щодо неправильного зазначення вихідних даних, а саме щодо місця ДТП - в межах перехрестя, коли насправді в межах проїзної частини вул. С. Петлюри є частково обґрунтованими (у вихідних даних висновку експерта № 188/24 вказано, що ДТП сталася на перехресті (а. с. 16), проте вказане не вплинуло на висновки експерта та не свідчить про істотні недоліки в частині визначення вихідних даних для проведення експертизи.
Доводи щодо виходу експерта за межі своєї спеціальності, визначеної свідоцтвом судового експерта, також є частково обґрунтованими. Із реєстру атестованих судових експертів (а. с. 91-93) вбачається, що експерт ОСОБА_6 має спеціальність 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» та 12.2. «Визначення вартості КУТЗ та розміру збитку, завданого власнику ТЗ». Відповідно до переліку видів судових експертиз та експертних спеціальностей, за якими присвоюється кваліфікація судового експерта фахівцям науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (Додаток 5 до Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів (пункт 3 розділу IV), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04 березня 2015 року № 249/26694) (який був чинний станом на дату виготовлення висновку експерта № 188/24) експертна спеціальність «Транспортно-трасологічні дослідження» має індекс 10.4.
Водночас суд також вважає, що ця обставина не може вплинути на допустимість висновку експерта № 188/24, оскільки серед орієнтовного переліку питань, що вирішуються під час транспортно-трасологічної експертизи (Чи залишені певні сліди (указується, які саме і на чому) ходовими частинами (колесами, шинами, гусеницями тощо) даного ТЗ? Який механізм контактування ТЗ? Чи залишені сліди певними частинами даного ТЗ, що виступають? До якого типу (марки, моделі) належить ТЗ, яким залишено дані сліди? Яким було взаємне розташування транспортних засобів під час їх зіткнення? Який з транспортних засобів під час їх зіткнення стояв, а який рухався? На якому місці дороги сталося зіткнення транспортних засобів (наїзд на пішохода)? Який механізм утворення слідів (удар, ковзання тощо)? У якому напрямку відносно слідосприймальної поверхні рухався ТЗ?) відсутні ті, які необхідні суду для вирішення цієї справи про адміністративне правопорушення, а саме в частині перевірки недотримання водієм ОСОБА_3 приписів п. 10.1 ПДР України. Зроблені експертом ОСОБА_6 в цій частині висновки суд першої інстанції не брав до уваги, а тому відсутні підстави для визнання недопустимим висновку № 188/24 в цілому, оскільки частина висновку, що не стосується «транспортно-трасологічних» питань зроблена в межах спеціальності експерта.
Доводи щодо неузгодженості викладених у висновку обставин із поясненнями учасників ДТП (в частині безперервності руху автобуса «Рута») є безпідставними, оскільки з дослідницької частини висновку експерта № 188/24 (сторінка № 8) вбачається, що експерт установив такий механізм ДТП: «Наблизившись до проїзної частини вул. С. Бандери, автобус Рута зупинився для надання переваги в русі транспортним засобам, які рухалися по вул. С. Бандери. Після зупинки автобус Рута почав рух через проїзну частину вул. С. Бандери в напрямку вул. С. Петлюри» (а. с. 22).
Доводи про відсутність у висновку експерта джерела інформації щодо показника прискорення автобуса в межах 1,7-2,5 м/с2 суд відхиляє як неспроможні для дискредитації висновків експерта враховуючи таке.
У дослідницькій частині висновку експерта № 188/24 (сторінки висновку 13-14) експерт при визначенні наявності у водія автомобіля Volkswagen технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування експертного гальмування використав показник прискорення автобуса на першій передачі 1,7 м/с2 як найменш сприятливий для водія автомобіля Volkswagen. За взятих експертом обставин, автобус Рута більший проміжок часу (2,6 с) рухався до моменту зіткнення, тобто мав більше часу для завершення свого маневру виїзду на вул. С. Петлюри, відповідно водій автомобіля Volkswagen мав менше підстав для здійснення маневру повороту направо для уникнення ДТП та більше часу для реагування шляхом застосування екстреного гальмування. Тобто висновок експерта про відсутність у водія автомобіля Volkswagen технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування зроблений на підставі даних, що не є сприятливими для останнього. 
Безпідставними й такими, що не відповідають здоровому глузду, є доводи щодо відсутності вказівки у висновку на джерело відомостей про старт руху автобуса з першої передачі. Рух автомобіля (тим більше автобусу) передбачає помірне навантаження на двигун, що досягається шляхом поступового переходу з першої до наступних передач зі збільшення швидкості руху. Більше того, у висновку експерта № 188/24 (сторінка 14) дослідженопитання щодо узгодженості отриманих експертом даних із «припущенням», що автобус Рута рухався на першій передачі.
Таким чином, усі доводи апеляційної скарги щодо недопустимості висновку експерта № 188/24, яким керувався суд першої інстанції, є неспроможними, переконливих сумнівів у правильності та об`єктивності проведеного експертом дослідження та зроблених на підставі цього висновків у суду немає.
 
Водночас на противагу висновку експерта № 188/24 та на підтвердження своєї позиції, скаржник надав висновок експерта № СЕ-19/111-25/42246-ІТ від 28.07.2025 (а. с. 117-123) (далі - висновок № 19/111), у якому вказано, що в даній дорожній обстановці, при заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, водій автомобіля марки «Volkswagen Caddy», повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1. та п. 12.3. ПДР України. У даній дорожній обстановці, при заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, водій автомобіля марки «Volkswagen Caddy» з моменту виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість запобігти зіткненню з автобусом марки «РУТА 25», шляхом застосуванням своєчасного екстреного гальмування та шляхом виконання вимог п. 10.1. ПДР України. В даній дорожній обстановці, при заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля марки «Volkswagen Caddy», вбачаються невідповідності у виконанні вимог п. 10.1. та п. 12.3. ПДР України, які перебувають причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Апеляційний суд дослідив та надав оцінку вказаному висновку експерта, проте дійшов висновку про неможливість його врахування на користь позиції скаржника щодо винуватості ОСОБА_3 у вчиненому правопорушенні (зокрема порушень інкримінованого йому п. 10.1 ПДР України) з огляду на таке.
Визначаючи відстань, на якій знаходився автомобіль марки «Volkswagen Caddy» від місця зіткнення, в момент виникнення небезпеки для руху, експерт дійшов висновку, що така становить 36,1 м, вона більша за зупиночну відстань (31,3-32,4 м), а тому водій автомобіля Volkswagen мав можливість зупинитися до ДТП.
Суд приймає вказане значення як належне, оскільки в його визначені були використані дані з висновку експерта № 188/24 щодо часу небезпеки для руху автомобіля Volkswagen (2,6 с).
Водночас зауважує, що, по-перше, з первинних пояснень водія автобуса Рута, які були ним підтриманні в судовому засіданні 06.08.2025, вбачається, що він не побачив нікого на головній дорозі, тобто перешкод для початку руху, в аспекті дотримання вимог п. 10.1 ПДР України, не було. Указане в сукупності свідчить про хибність пояснень водія автобуса Рута, оскільки він не міг не бачити автомобіль Volkswagen на відстані 36 м (або ж менше).
По-друге, час 2,6 с визначений у висновку № 188/24 є найменш сприятливим для водія автомобіля Volkswagen. При цьому, якщо замість найменшого (граничного) значення прискорення автобуса 1,7 м/с2, узяти середнє значення 2,1 м/с2 ([1,7+2,5] / 2), то значення часу руху автобуса (час небезпеки для руху водія автомобіля Volkswagen) становитиме 2,36 с (v11,7/2,1), що, у свою чергу вказуватиме на відстань між ТЗ у 32,8 м ([50/3,6] * 2,36) та лише на 4,8 % перевищує граничний обсяг гальмівного шляху для автомобіля Volkswagen (31,3 м). 
Такі обрахунки свідчать лише про абстрактну (на папері) можливість для водія автомобіля Volkswagen встигнути зупинити свій ТЗ шляхом застосування екстреного гальмування на виконання приписів п. 12.3 ПДР України й уникнути ДТП. Водночас недотримання ним указаного пункту не ставиться йому у вину, а намагання довести таку можливість як підставу для уникнення цивільно-правової відповідальності водія автобуса Рута є несправедливим стосовно водія автомобіля Volkswagen, який рухався по головній дорозі, мав перевагу в русі та усвідомлював її наявність, розраховував на дотримання іншими учасниками дорожнього руху ПДР та бачив таке дотримання (автобус Рута зупинився перед виїздом з вокзалу на виконання приписів п. 10.2 ПДР України), а тому не мав очікувати необхідності здійснювати екстрене гальмування й обґрунтовано, перебуваючи в аварійній ситуації, вжив заходів щодо уникнення ДТП шляхом вивертання праворуч (а не здійснення маневру повороту праворуч, як указано в протоколі).
Із матеріалів справи вбачається, що саме недотримання водієм автобуса Рута ПДР України (зокрема пунктів 10.1 та 10.2) є головною  причиною виникнення ДТП із усіма супутніми наслідками. Натомість у діях водія Volkswagen дійсно не вбачається порушень п. 10.1 ПДР України.
Інші доводи апелянта є формальними та не впливають на правильність з`ясування обставин, що підлягають встановленню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зводяться до незгоди із постановою суду першої інстанції за відсутності обґрунтованих заперечень щодо фактичних обставин справи.
 
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності. 
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам. 
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову. 
За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції  залишається без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд
  
ПОСТАНОВИВ
  
Клопотання представника потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Кудрявського Руслана Сергійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити потерпілим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2024 року.
Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Кудрявського Руслана Сергійовича - залишити без задоволення. 
Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2024 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 
  
Суддя                                                                                                  О. В. Желепа