УХВАЛА

13 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа №990/460/25
адміністративне провадження №П/990/460/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Олендера І.Я.
суддів: Бившевої І.А., Желтобрюх І.Л., Хохуляка В.В., Юрченко В.П., 
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення (в частині), зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
06.10.2025 на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ,) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (ЄДРПОУ 37316378 адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, буд.18/5). Позовну заяву направлено через підсистему «Електронний суд» 06.10.2025.
ОСОБА_1 просить суд:  
- визнати протиправним та скасувати частково пункт 2 рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 11.08.2025 №151/зп-25 в частині недопуску позивача до третього етапу кваліфікаційного іспиту - тестування когнітивних здібностей кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого адміністративного суду, що успішно склали тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації місцевого адміністративного суду і набрали прохідний бал (додаток 2);
- зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України допустити позивача до третього етапу кваліфікаційного іспиту - тестування когнітивних здібностей кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого адміністративного суду, що успішно склали тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації місцевого адміністративного суду і набрали прохідний бал та внести зміни до додатку 2 рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 11.08.2025 №151/зп-25, шляхом включення позивача до переліку кандидатів допущених до наступного етапу добору;
- зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України призначити третій етап кваліфікаційного іспиту - складення тестування когнітивних здібностей кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого адміністративного суду, що успішно склали тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації місцевого адміністративного суду для позивача не пізніше 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду.
З матеріалів позовної заяви слідує, що Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 11.12.2024 №366/зп-24 оголошено добір кандидатів на посаду судді місцевого суду з урахуванням 1800 прогнозованих вакантних посад суддів у місцевих судах.
Позивача було допущено до участі у конкурсі. 
За результатом складення тесту з історії української державності, позивача було допущено до наступного етапу добору - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації місцевого адміністративного суду.
Позивач склав тестування із балом учасника 89 (в інформаційній системі) та 133,5 (із застосуванням коефіцієнту), прохідний бал Вища кваліфікаційна комісія суддів України установила на рівні 99 балів, з урахуванням відсотка від максимально можливого балу за кожен етап кваліфікаційного іспиту та співвідношення кількості кандидатів на посаду судді та суддів, які успішно складуть етап кваліфікаційного іспиту, до кількісті прогнозованих вакантних посад суддів у місцевих судах, з урахуванням яких оголошено добір кандидатів на посаду судді місцевого суду. Втім, набраних позивачем балів виявилось недостатньо для допуску ОСОБА_1 до третього етапу добору - тестування когнітивних здібностей. 
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 11.08.2025 №151/зп-25, яким позивача не допущено  до третього етапу добору - тестування когнітивних здібностей, не відповідає підпункту 6.8.3 пункт 6.8 розділ 6 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, затвердженого рішенням Комісії від 19.06.2024 №185/зп-24; у спірному рішенні відсутня будь-яка мотивація встановлення вищого прохідного балу за тестування у сфері права та знань зі спеціалізації місцевого адміністративного суду. Згідно додатку №1 до рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 11.08.2025 №151/зп-25 позивач вважається таким, який успішно склав тестування. 
Стверджує, що приймаючи рішення від 11.08.2025 №151/зп-25 Вища кваліфікаційна комісія суддів України не дотрималась принципу правової визначеності. Позивач мав очікування, що Комісія мотивує встановлення вищого прохідного бала.
Вважає рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 11.08.2025 №151/зп-25 щодо недопуску ОСОБА_1 до третього етапу кваліфікаційного іспиту - тестування когнітивних здібностей кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду протиправним та таким, що позбавило позивача доступу до професії судді.      
Позивач також просить поновити йому строк на звернення до суду з цим позовом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: Олендера І.Я. (головуючий суддя), Бившевої Л.І., Желтобрюх І.Л., Хохуляка В.В., Юрченко В.П.
Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Частиною другою статті 171 КАС України визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Перевіривши матеріали позовної заяви встановлено, що її подано з порушенням вимог статей 160, 161 КАС України, що є підставою для залишення такої позовної заяви без руху, з огляду на наступне.
У відповідності до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Проте матеріали позовної заяви не містять документа про сплату судового збору або доказів на підтвердження підстав звільнення позивача від такої сплати відповідно до закону.
Згідно з частиною другою статті 169 КАС України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Частиною другою статті 132 КАС України унормовано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011 №3674-VІ «Про судовий збір»  . 
За змістом частини першої, підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 вказаного Закону України 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» було доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» установлено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 6 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Відповідно до статті 7 Закону України від 19.11.2024 №4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00грн.
Враховуючи, що позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру, сплаті підлягає судовий збір в сумі 1937,92грн (3028,00грн х 2 х 0,4) х 0,8).
Судовий збір за подання до Верховного Суду позовної заяви сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:
Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783
Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007
Код класифікації доходів бюджету - 22030102
Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)
Призначення платежу - 101__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від __________(Дата оскаржуваного рішення) по справі __________(Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду).
Отже, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1937,92грн та надати документ про таку сплату. 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Відповідно до частини першої статі 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частина третя цієї ж статті визначає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
За правилами частини восьмої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлюється місячний строк.
Беручи до уваги положення цієї норми, а також враховуючи визначений позивачем предмет спору, який стосується оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прийнятого під час процедури проведення конкурсу на посаду судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Верховний Суд констатує, що у цьому випадку для звернення до суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, Верховний Суд зазначає, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Подібні за змістом висновки щодо застосування вищезгаданих норм права викладались Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08.12.2022 у справі №990/102/22 та від 26.10.2023 у справі №990/139/23.
Відповідно до частини першої  статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Процесуальний закон передбачає можливість поновлення строку звернення до адміністративного суду лише уразі, якщо цей строк було пропущено з поважних причин, при цьому не надає визначення терміну «поважні причини».
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 08.12.2022 у справі №990/102/22, від 26.10.2023 у справі №990/139/23, сформулювала висновок, що наведені правові позиції про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Ці критерії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 КАС України передбачений обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду підкреслювала й те, що такими положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки учасників справи, який зобов`язує їх діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Проаналізувавши наведені норми, Верховний Суд дійшов висновку про те, що КАС України закріплює імперативне правило про те, що позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, чітко визначає строк, у межах яких усі зацікавлені особи можуть реалізувати гарантоване Конституцією та законами України право на звернення до суду, унормовує юридичні наслідки пропуску такого строку.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду, за загальним правилом, починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Установлення процесуальних строків передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права були порушені, вона має право звернутися до суду в установлені законом строки. Звернення до суду з пропуском цього строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
З огляду на вищевикладене, Верховний Суд вважає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, у продовж яких особа може просити про судовий захист своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.     
Установлення чітко зафіксованого темпорального критерію реалізації права на судовий захист у публічно-правових відносинах обумовлене, насамперед, специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у цих відносинах. 
Подібна за змістом правова позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2023 у справі №990/139/23.
У справі, яка розглядається, позивач оскаржує рішення №151/зп-25, прийняте 11.08.2025 Вищою кваліфікаційною комісією суддів України у пленарному складі з розгляду питання про затвердження кодованих та декодованих результатів тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації місцевого адміністративного суду у межах кваліфікаційного іспиту для кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду, яким вирішено: 
1. затвердити кодовані та декодовані результати тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації місцевого адміністративного суду, складеного 05, 06, 07 та 08 серпня 2025 року у межах кваліфікаційного іспиту для кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду (додаток 1);
2. допустити до третього етапу кваліфікаційного іспиту - тестування когнітивних здібностей 604 кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого 5 адміністративного суду, що успішно склали тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації місцевого адміністративного суду і набрали прохідний бал (додаток 2); 
3. встановити, що кандидати на посаду судді місцевого адміністративного суду та судді, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого адміністративного суду, що успішно склали другий етап кваліфікаційного іспиту (набрали 75 і більше відсотків від максимально можливого бала), але не набрали прохідного бала, можуть використати результати цього етапу кваліфікаційного іспиту під час участі у наступному доборі на посаду судді, оголошеному протягом двох років з дня затвердження результатів тестування, у порядку, визначеному окремим рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. 
Верховний Суд звертає увагу, що інформація про результати кваліфікаційного іспиту є загальнодоступною та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, що передбачено частиною восьмою статті 74 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до статті 107 параграфу 8 розділу ІІІ Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13.10.2016 №81/зп-16, копія рішення Комісії надається особі, стосовно якої його ухвалено, за відповідним зверненням такої особи. Відтак, Вища кваліфікаційна комісія суддів України надсилає рішення лише у випадку, якщо особа звернулася з проханням про його надання.
Згідно з положеннями пункту 195 параграфу 15 розділу ІІІ Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13.10.2016 №81/зп-16, рішення Комісії за результатами засідань Комісії оприлюднюються на веб-сайті Комісії не пізніше п`яти робочих днів після складання їх повного тексту та підписання членами Комісії.
Верховний Суд установив, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 11.08.2025 №151/зп-25 розміщене в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Комісії.
З урахуванням цих обставин Верховний Суд вважає, що про порушення своїх прав у зв`язку з прийняттям Комісією оспорюваного у цій справі рішення, позивач повинен був дізнатись у день його прийняття, тобто 11.08.2025.
За наявною у системі автоматизованого документообігу суду інформацією позовна заява подана 06.10.2025, тобто з пропуском встановленого строку звернення до адміністративного суду.
Основними доводами, які покладено в основу підстав пропуску строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, ОСОБА_1 зазначає обставини введення на всій території України правового режиму воєнного стану, постійні повітряні тривоги, перебої з електроенергією, погане самопочуттям через болі в очах, а також факт ненадіслання рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, з яким позивач не був ознайомлений. Позивач стверджує, що зазначені обставини позбавили його можливості у місячний строк подати до суду цей позов.
Разом з тим, доказів на підтвердження того, що позивач цікавився наявністю повного тексту оспорюваного рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з моменту його ухвалення до моменту спливу строку звернення до суду з цим позовом, ОСОБА_1 до суду не надав. При цьому, як зазначалось раніше, оспорюване рішення було опубліковано на офіційному вебсайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України і доступ до такої інформації є вільним.
Суд також зважає на те, що в клопотанні про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, не міститься обґрунтування причин неможливості ознайомлення позивача з оскаржуваним рішенням на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в період з 11.08.2025 по 12.09.2025.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №?2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан, дія якого триває й дотепер.
Запровадження воєнного стану, згідно з частиною першою статті 121 КАС України, є обставиною, яка підлягає врахуванню при вирішенні питання про поновлення процесуального строку, якщо буде встановлено наявність прямого причинного зв`язку між цією обставиною та фактом пропуску відповідного строку.
При цьому, питання поновлення строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в країні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду з позовом у всіх абсолютно випадках, оскільки поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках і лише за наявності обставин об`єктивного й непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на таке звернення.
Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 стосується виключно запровадження воєнного стану на території України та не містить положень щодо зміни строків розгляду справ чи інших процесуальних строків. Зазначеним Указом, а також законодавчими актами, якими він затверджений, не було внесено змін до КАС України щодо регулювання процесуальних строків.
Рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, затверджені рішенням Ради суддів України від 05.08.2022 №23, мають виключно рекомендаційний характер та можуть враховуватися судом лише у сукупності з іншими обставинами та доказами, що підтверджують наявність підстав, зокрема, для поновлення процесуального строку.
Отже, сам по собі факт запровадження воєнного стану та супутні негативні настілки, які спричинені цим станом, не може розглядатися як достатня та безумовна підстава для визнання причин пропуску процесуального строку поважними. Для цього необхідно надати належні обґрунтування та докази того, яким саме чином запровадження воєнного стану вплинуло на діяльність конкретної особи (суб`єкта владних повноважень, юридичної чи фізичної особи).
У свою чергу, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду з цим позовом та посилаючись на обставини введення на всій території України правового режиму воєнного стану, постійні повітряні тривоги, перебої з електроенергією тощо, позивач не наводить доводів і не надає суду жодних доказів, які б встановлювали наявність причинно-наслідкового зв`язку як саме вказані обставини вплинули на обов`язок позивача дотриматися встановленого КАС України строку на звернення до суду з цим позовом. 
У клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду, позивач додатково звертає увагу на погане самопочуття у зв`язку з болями в очах, що підтверджує копією витягу медичної картки «Консультація невролога» від 21.07.2025; амбулаторна картка №103703.
У цьому зв`язку, Верховний Суд зауважує, що відповідно до офіційного визначення амбулаторне лікування - організація медичної допомоги в медичному закладі хворим, що приходять у медичний заклад.
Амбулаторне лікування - лікування, проведене на дому або при відвідуванні самими хворими лікувального закладу (на відміну від стаціонарного лікування, здійснюваного з поміщенням пацієнта в лікарню).
Отже, виписка із медичної картки хворого лише підтверджує перебування особи під амбулаторним наглядом медичної установи.
Своєю чергою така виписка із медичної карти позивача носить інформаційний характер та є підтвердженням того, що останній з 21.07.2025 отримав консультацію лікаря-невролога з рекомендаціями в лікуванні.
Водночас з наданої позивачем виписки із медичної карти, відсутня інформація про те, що у період з 12.08.2025 останній перебував на стаціонарному лікуванні чи знаходився у стані, який дійсно не дозволяв йому звернутися до суду за захистом свого порушеного права у встановлені процесуальним законом строки.
Більше того, амбулаторне лікування чи консультація профільних лікарів не є перешкодою звернутися за правовою допомогою з метою захисту порушених прав у суді.
Позивач не навів переконливих доводів щодо вчинення ним усіх необхідних і можливій дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту.
Відсутні докази про існування причин (явищ, дій), які б могли об`єктивно завадити позивачу у визначений законом строк оскаржити рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Отже, сукупність встановлених Верховним Судом, за результатом розгляду заявленого позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку обставин свідчить виключно про те, що ОСОБА_1 допустив необґрунтовані зволікання щодо реалізації свого права на звернення до суду з дотриманням вимог статті 122 КАС України. 
Строк звернення до адміністративного суду, в разі його пропуску, може бути поновлений лише за наявності поважних причин, що об`єктивно завадили його дотриманню. Їх існування має бути підтверджене належними, допустимим, достатніми та достовірними доказами. Доводити поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду повинна зацікавлена особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ поза межами вказаного строку.
Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Верховний Суд не вбачає підстав для визнання, викладених позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, причин пропуску такого строку поважними. 
У випадку наявності інших підстав та доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного вчинення процесуальної дії зі звернення до суду позовною заявою у строк визначений законом, скаржник має право звернутися до Верховного Суду з відповідною обґрунтованою заявою.
Усталеною є позиція Верховного Суду, в тому числі і Великої Палати, про те, що поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Відповідно до частин першої-другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Суд є повноважним органом на визнання причин пропуску строку поважними та їх поновлення, надаючи оцінку підставам, вказаним позивачем у заяві про поновлення таких строків, у разі їх пропуску.
Окрім цього, згідно з приписами частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, установивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їхнього усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 169 КАС України).
Оскільки позовну заяву подано з порушенням вимог статей 122, 160, 161 КАС України, таку позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення зазначених вище недоліків, шляхом подання до суду: 
1)  заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку з наданням відповідних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість звернення до суду безпосередньо або через представника у визначений законом строк; 
2) документа про сплату судового збору у встановленому Законом України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» порядку та розмірі 1937,92грн або доказів на підтвердження підстав звільнення позивача від такої сплати відповідно до закону.
Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктами 1, 9 частини четвертої статті 169 КАС України.
Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом не є порушенням права на справедливий судовий захист.
На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення (в частині), зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, встановлених в мотивувальній частині даної ухвали суду.
Роз`яснити позивачу, що в разі якщо недоліки в позовній заяві не будуть усунуті протягом встановленого строку, позовна заява підлягає поверненню відповідно до частини четвертої статті 169 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                                                  І.Я. Олендер
                                                                                                                                                                                                          Л.І. Бившева
                                                                                                                       І.Л. Желтобрюх
                                                                                                                                                                                                                  В.В. Хохуляк  
                                                                                                                                                                                                       В.П. Юрченко