ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 580/3476/23
адміністративне провадження № К/990/38722/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В., 
суддів: Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу №580/3476/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року (колегія суддів у складі судді-доповідача Кучми А.Ю., суддів - Безименної Н.В., Аліменка В.О.),
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1. ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 червня 2020 року по 12 квітня 2023 року включно;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 червня 2020 року по 12 квітня 2023 року включно у сумі 296673 грн 81 коп.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що відповідач у день звільнення позивача з військової служби не виплатив йому індексацію грошового забезпечення, які, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі №580/5322/21, виплачені позивачу лише 21 квітня 2023 року.
3. З огляду на викладене, позивач вважає, що на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, передбачений статтею 117 КЗпП України.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
4. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 липня 2023 року позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 50938 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн 33 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
5. Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції установив наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
6. Проте, вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції застосував статтю 117 КЗпП України у редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року, та урахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо зменшення розміру відшкодування.
7. Виходячи з принципу пропорційності, колегія суддів вважала, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50938 грн 33 коп. (91780,78 грн (розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців) х 55,50% (відсоткове співвідношення невиплаченої позивачу індексації грошового забезпечення від загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат). 
8. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
9. Так, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо можливості застосування до спірних правовідносин статті 117 КЗпП України.
10. Проте, дослідивши обставини справи, суд зазначив, що здійснений відповідачем розрахунок і виплачені позивачу при звільненні суми не були спірними на момент звільнення і протягом року позивач не здійснював жодних дій, спрямованих на перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення.
11. Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, апеляційний суд вирішив, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.
Короткий зміст касаційної скарги 
12. Не погоджуючись із такою постановою суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
13. Як на підставу касаційного оскарження судового рішення у цій справі указує на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
14. Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08 червня 2023 року у справі №340/681/20, від 05 квітня 2023 року у справі №560/13719/21, від 29 березня 2023 року у справі №260/2583/21, від 09 березня 2023 року у справі №520/899/21, від 16 лютого 2023 року у справі №420/20192/21 щодо застосування статті 117 КЗпП України.
15. Указує, що нормами Кодексу законів про працю не передбачено можливості позбавлення працівника компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Позиція інших учасників справи
16. 28 листопада 2023 року до касаційного суду надійшов відзив Військової НОМЕР_2 , у якому відповідач заперечив проти доводів касаційної скарги позивача та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
17. 20 листопада 2023 року до касаційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 .
18. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2023 року для розгляду справи №580/3476/23 визначено колегію суддів у складі головуючого судді (судді-доповідача) Жука А.В., суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
19. Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі №580/3476/23 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
20. Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року закінчено підготовчі дії; справу №580/3476/23 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
21. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2025 року, у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк Н.М., для розгляду справи №580/3476/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів - Мельник-Томенко Ж.М., Загороднюка А.Г.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
22. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 , починаючи з 16 грудня 2008 року по 25 травня 2020 року, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
23. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 травня 2020 року №211-ОС позивача виключено зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення.
24. 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача в якій просив нарахувати та виплати йому індексацію грошового забезпечення, за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, та провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення, за період з 01 березня 2018 року по 25 лютого 2020 року, ураховуючи її фіксовану суму за березень 2018 року.
25. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі №580/5322/21: 
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078; - - зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01 грудня 2018 року до 25 травня 2020 року, із застосування базового місяця - березень 2018 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
26. На виконання указаного судового рішення відповідач 21 квітня 2023 року нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 69171 грн 93 коп.
27. Позивач, вважаючи що на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. Позиція Верховного Суду 
28. За змістом частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
30. У межах цього касаційного провадження Суд вирішує питання про право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення.
31. Так, частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
32. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
33. Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у редакції чинній на момент звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
34. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» текст статті 117 КЗпП України викладено у такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».
35. Указана редакція статті 117 КЗпП України набула чинності з 19 липня 2022 року.
36. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Шостий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що здійснений відповідачем розрахунок і виплачені позивачу при звільненні суми не були спірними на момент звільнення і протягом року позивач не здійснював жодних дій, спрямованих на перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення.
37. Вирішив, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.
38. Колегія суддів не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції та зазначає таке.
39. У постанові від 16 лютого 2023 року у справі №420/20192/21, посилання на яку стало підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі, Верховний Суд зазначив, що передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, у тому числі індексації грошового забезпечення). 
40. Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
41. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
42. Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку.
43. Так, суд апеляційної інстанції зазначивши, що позивач протягом року з моменту звільнення з військової служби не вживав заходів для захисту свого права на отримання належної йому індексації грошового забезпечення, не урахував, що чинним [на момент звільнення позивача та на момент його звернення до суду з позовом про нарахування та виплату індексації] законодавством не передбачено обмеження строку звернення до суду із позовом про стягнення належних працівникові на день звільнення сум.
44. Колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції не установлено фактів зловживання позивачем процесуальними правами, спрямованим на умисне затягування строків розгляду цієї справи у суді.
45. З огляду на викладене, висновок суду про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є помилковим.
46. Водночас, суд першої інстанції установив, що остаточний розрахунок з позивачем відбувся 21 квітня 2023 року, коли відповідач, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі №580/5322/21, нарахував та виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 69171 грн 93 коп.
47. З огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме критеріям співмірності, розміром відповідальності відповідача за прострочення ним проведення належних позивачу при звільненні виплат, є середній заробіток у розмірі 50938 грн 33 коп.
48. Касаційна скарга не містить доводів щодо розрахунку розміру указаних виплат, тому Суд не надає оцінку судовим рішенням у цій частині.
49. З огляду на викладене Суд констатує, що апеляційний суд допустив неправильне застосування норм матеріального права та помилково скасував правильне по суті рішення суду першої інстанції.
50. 12 березня 2025 року представник позивача Дяченко О.В. направив до Верховного Суду додаткові пояснення, у яких повідомив, що 13 лютого 2025 року на виконання судових рішень у справі №580/3473/23 відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 25 травня 2020 року включно щомісячно в розмірі 4188 грн 05 коп. у загальному розмірі 102785 грн 64 коп., що підтверджується банківською випискою.
51. Зазначив, що указані обставини слід урахувати при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України. 
52. Колегія суддів зауважує, що частинами другою та четвертою статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
53. Так, звертаючись до суду з цим позовом, позивач не обґрунтовував свої вимоги обставинами, пов`язаними зі зверненням до суду з позовом про стягнення на його користь так званої «фіксованої» індексації. Указані обставини не були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції позбавлений можливості надати їм самостійну оцінку.
Висновок за результатом розгляду касаційної скарги 
54. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
55. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
56. Зважаючи на наведені вище мотиви і керуючись положеннями статті 352 КАС України колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено відповідно до закону.
57. Отже, в силу статті 352 КАС України, постанову суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. 
IV. Висновки щодо судових витрат
58. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі №580/3476/23 скасувати.
3. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 липня 2023 року у справі №580/3476/23 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................
А.В. Жук
А.Г. Загороднюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду