ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2025 року
м. Харків
справа № 953/5664/22
провадження № 22-ц/818/1953/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого –                Пилипчук Н.П.,
суддів –                        Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря –        Львової С.А.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року в складі судді Губської Я.В.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору, повернення грошових коштів та стягнення пені, штрафу, відсотків річних, інфляційних втрат, який в подальшому уточнив.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір на виконання робіт №09122021 від 09 грудня 2021 року, відповідно до умов якого виконавець за завданням замовника на свій ризик зобов`язується виконати роботи - виготовити модульний будинок (модель MODODOMUS S168) відповідно до проектної документації та специфікації, які заздалегідь погоджуються сторонами, збудувати фундамент для монтажу модульного будинку на земельній ділянці замовника та передати результат робіт замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботи.
Розділом 3 вказаного договору передбачений графік виконання робіт, згідно з яким робота має бути виконана в такі етапи: розробка та погодження проектної документації, виготовлення модульного будинку - до 25.07.2022, організація будівництва свайного фундаменту (забивні бетонні сваї) відповідно до проектної документації на земельній ділянці замовника - до 05.08.2022, монтаж та передача замовнику модульного будинку, а також виконання робіт за Договором у повному обсязі та належним чином - до 25.08.2022.
Пунктом 4.2 договору передбачено, що загальна вартість робіт за цим договором становить 4 525 000,00 грн, а оплата здійснюється наступним чином першу частину вартості робіт Замовник сплачує протягом 3-х робочих днів з моменту підписання цього договору у вигляді авансу в розмірі 3 168 000,00 шляхом готівкового розрахунку; другу частину вартості робіт замовник сплачує через 30 (тридцять) днів з моменту запуску будинку в виробництво, а саме 01.06.2022 (або раніше) в розмірі 996 000,00 грн шляхом готівкового розрахунку, третю частину вартості робіт замовник сплачує протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту фактичної передачі замовнику робіт, виконаних за цим договором виконавцем, та підписанням акту приймання-передачі робіт шляхом готівкового розрахунку за договором в розмірі 361 000,00 грн. 
Пунктом 4.5 Договору регламентовано, що сплата замовником коштів, здійснена на виконання умов договору, підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі готівкових коштів у відповідній сумі, форма якого затверджується сторонами у Додатку №1. 
Зазначив, що на виконання умов договору, а саме п. п 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3, 4.3.4 Договору, а також умов щодо порядку і строків оплати замовником робіт виконавця, замовник передав виконавцю першу частину грошових коштів на загальну суму 3 168 000,00 грн. 
Однак, ФОП ОСОБА_2 всупереч умов вказаного договору допустив порушення взятих на себе зобов`язань та не виконав обов`язки, передбачені п.5 договору, тобто не виконав з використанням власних ресурсів у встановлені строки роботи, відповідно до домовленостей, не повідомив замовника про будь-які обставини, які унеможливлюють вчасне виконання робіт. 
Як зазначено у п. 12.3 Договору, сторона, яка не може виконати зобов`язання за цим договором повинна письмово не пізніше п`яти днів повідомити іншу сторону про настання форс-мажорних обставин припинення виконання своїх зобов`язань із проектом врегулювання взаємних зобов`язань. 
Проте, відповідачем не був виконаний і п. 12.3 Договору, що автоматично позбавляє його посилатися на форс-мажорні обставини як на підставу для звільнення від відповідальності. 
Посилався на те, що йому стало відомо, що статус державної реєстрації ФОП ОСОБА_2 був припинений 13.07.2022 за власним рішенням, що додатково підтверджує намагання відповідача уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Проте, у випадку припинення ФОП її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.
Вважав, що оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання, тому у нього виникло право на повернення суми грошових коштів у зв`язку з невиконанням робіт та право на стягнення з відповідача збитків. Також ним нараховано пеню в розмірі 3 611 520,00 грн, штраф - 452500,00 грн, інфляційні втрати – 488 972,62 грн та 3% річних – 148 418,63 грн.
Просив розірвати договір на виконання робіт №22102021 від 22.10.2021, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 168 000,00 грн – основної суми, переданої за актами приймання-передачі готівкових коштів, 3611520,00 грн – пеня, 452 500,00 грн – штраф, 488 972,62 грн - інфляційні втрати, 148 418,63 грн - 3% річних, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено, розірвано договір на виконання робіт №22102021 від 22 жовтня 2021 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3168000,00 грн – основної суми, переданої за актами приймання-передачі готівкових коштів, 3611520,00 грн – пеня, 452500,00 грн – штраф, 488972,62 грн - інфляційні втрати, 148418,63 грн сума відсотків за користування грошовими коштами.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що влучання російської авіації по складам в м. Бровари, в тому числі і по будівлям за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходились все обладнання та матеріали саме для виготовлення модульного будинку, що передбачено Договором, є форс-мажором саме для даного конкретного випадку. Він неодноразово пропонував позивачу узгодити нові строки виконання договору, демонструючи готовність виконати свої зобов`язання, і його позиція щодо готовності виконати умови договору залишається незмінною. Вважав, що істотність порушення договору не доведена. Позивач не надав належних доказів того, що порушення умов договору з боку відповідача завдало йому такої шкоди, яка б значною мірою позбавила його того, на що він розраховував при укладенні договору. Відсутність таких доказів свідчить про те, що підстав для визнання порушення істотним немає, а отже, і підстав для розірвання договору не існує. Він не порушив умов договору, оскільки недотримання термінів виконання зобов`язань було спричинено форс-мажорними обставинами, які об`єктивно не залежали від його дій. Введення воєнного стану, початок повномасштабного вторгнення, а також знищення складу з матеріалами зробили своєчасне виконання договору неможливим. Відсутні обставини, які б свідчили про наявність істотного порушення договору з боку відповідача, що могло б слугувати підставою для його розірвання чи інших юридичних наслідків. Відповідач, зі свого боку, зберігає готовність виконати зобов`язання та неодноразово пропонував узгодити нові строки виконання, що підтверджує його добросовісний підхід до виконання умов договору.

17 березня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. 

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду – змінити в частині сум стягнення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 грудня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір на виконання робіт №09122021, відповідно до умов якого виконавець за завданням замовника на свій ризик зобов`язується виконати роботи - виготовити модульний будинок (модель MODODOMUS S168) відповідно до проектної документації та специфікації, які заздалегідь погоджуються сторонами, збудувати фундамент для монтажу модульного будинку на земельній ділянці замовника та передати результат робіт замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботи.
Розділом 3 вказаного договору передбачений графік виконання робіт, згідно з яким робота має бути виконана в такі етапи: розробити та погодити проектну документацію на виготовлення модульного будинку, розробити та погодити специфікацію, на роботи та комплектуючі (товари), які будуть здійсненні та використані у процесі виготовлення модульного будинку до 20.05.2022; виготовити модульний будинок до 25.07.2025; організувати будівництво свайного фундаменту (забивні бетонні сваї) відповідно до проектної документації на земельній ділянці замовника до 05.08.2022; змонтувати та передати замовнику модульний будинок (модель MODODOMUS S168) та виконати роботи за договором в повному обсязі та належним чином до 25.08.2022.
Пунктом 4.2 вказаного договору на передбачено, що загальна вартість робіт за цим договором становить 4 525 000,00 грн.
Умови оплати: першу частину вартості робіт замовник сплачує протягом 3-х робочих днів з моменту підписання цього договору у вигляді авансу в розмірі 3 168 000,00 шляхом готівкового розрахунку; другу частину вартості робіт замовник сплачує через 30 (тридцять) днів з моменту запуску будинку і виробництво, а саме 01.06.2022 р (або раніше) в розмірі 996 000,00 грн шляхом готівкового розрахунку; третю частину вартості робіт замовник сплачує протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту фактичної передачі замовнику робіт, виконаних за цим договором виконавцем, та підписанням акту приймання-передачі робіт шляхом готівкового розрахунку за договором в розмірі 361 000,00 грн (пункт 4.3 договору). 
Пунктом 4.5 договору регламентовано, що сплата замовником коштів, здійснена на виконання умов договору, підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі готівкових коштів у відповідній сумі, форма якого затверджується сторонами у Додатку №1.
Виконавець несе відповідальність за порушення зі своєї вини таких зобов`язань за договором і у таких сумах: за порушення строків передбачених в графіку виконання робіт стягується пеня у розмірі 0,2% загальної вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості (пункт 11.5 договору).
Крім сплати штрафних санкцій виконавець компенсує замовнику збитки, зумовлені невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором (пункт 11.6 договору).
Відповідно до пунктів 12.1-12.5 цього договору сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання або неналежне виконання зобов?язань за цим договором, якщо вони є наслідком непереборної сили (погодні умови, які унеможливлюють виконання договору, зливи, пожежі, повені, землетрусу, стихійного лиха, воєнних дій і інших обставин непереборної сили), і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання договору, то виконання продовжується відповідно на строк, протягом якого діяли ці обставини. 
Якщо форс - мажорні обставини будуть продовжуватися більше трьох місяців, то кожна зі сторін буде мати право відмовитися від подальшого виконання зобов?язань за цим договором, і в цьому випадку договір вважається припиненим у випадку досягнення сторонами згоди про правові наслідки по всіх умовах даного договору. 
Сторона, яка не може виконати зобов?язання за цим договором, повинна письмово не пізніше п?яти днів повідомити іншу сторону про настання форс-мажорних обставин, припинення виконання своїх зобов?язань із проектом врегулювання взаємних зобов?язань. 
Наявність форс-мажорних обставин має бути підтверджена необхідними документами Торгово-промислової палати або іншого уповноваженого органу України.
Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання чи припинення форс - мажорних обставин позбавляє сторону права на них посилатися (а.с.6-9 том 1).
Матеріали справи містять акти приймання-передачі готівкових коштів, за якими ОСОБА_1 на виконання умов п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.3, 4.3.4 договору передав, а ФОП ОСОБА_2 прийняв кошти на загальну суму 3 168 000,00 грн (13-36 том 1,а.с.82-98 том 2, а.с.12-75 том 4).
27 вересня 2022 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 лист-вимогу, в якому вимагав повернути сплачені кошти за договором від 09 грудня 2021 року, який повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.37-41 том 1).
Згідно розрахунку, наданого позивачем розмір штрафних санкцій, за договором станом на 20.03.2023 становить: 3 611 520,00 грн – пеня, 452 500,00 грн – штраф, 488 972,62 грн - інфляційні втрати, 148 418,63 грн - 3% річних.
В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) (а.с.2 том 2). 
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 19976/23-32 від 19 квітня 2024 року, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підписи від імені ОСОБА_2 , що містяться ліворуч від друкованого запису «М.С. Агафонов» в актах приймання-передачі грошових коштів, виконані ОСОБА_2 (а.с.117-122 том 4).
За повідомленням Броварського РУ ГУ ДСНС України Київській області від 14.06.2024, згідно журналу пункту зв`язку частини 21-ДПРЧ 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області інформації, повідомлень, письмових заяв тощо про влучання снаряду, пожежу чи інші надзвичайні ситуації за адресою: АДРЕСА_1 у проміжок часу березень-квітень 2022 року не надходило, пожежно-рятувальні підрозділи на ліквідацію наслідків за вище вказаною адресою виїздів не здійснювали, працівники Броварського районного управління будь-яких документів не складали (а.с.224 том 4). 
Згідно з повідомлення ГУ НП В Київській області від 20.06.2024, за наявною інформацією в Інформаційній підсистемі НП України факт влучання снаряду за адресою: АДРЕСА_1 , у проміжок часу з березня – квітня 2022 року зафіксовано не було (а.с.222 том 4).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Згідно з частиною третьою статті 16 ЦК України, яка регулює способи захисту цивільних прав, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Загальні положення про правочини визначено в статтях 202-214 ЦК України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В частині першій статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з частинами 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Глава 61 Цивільного кодексу України у параграфах 2 - 4 регулює окремі різновиди договорів підряду. Тому загальні норми параграфа 1 глави 61 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених цим Кодексом.
Юридичний аналіз зазначених правових положень дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.
Підстави для реалізації замовником права на односторонню відмову від договору підряду визначено положеннями частин 2 - 4 статті 849, частини 2 статті 852, частиною 3 статті 858 Цивільного кодексу України.
Так, права замовника під час виконання роботи підрядником передбачені статтею 849 Цивільного кодексу України, відповідно до якої:
- замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина 1);
- якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина 2);
- якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина 3);
- замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина 4). 
Правовий аналіз частин 2 - 4 статті 849 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що вони встановлюють три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови.
Так, частинами 2, 3 вказаної статті передбачено право замовника на відмову від договору підряду лише за наявності конкретно визначених законодавством умов, при цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника.
Натомість частина 4 зазначеної статті встановлює безумовне право замовника відмовитися від договору (без будь-яких причин та умов), але з обов`язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.
Отже, в залежності від підстави розірвання договору підряду настають різні правові наслідки захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.
Подібні за замістом висновки наведені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.03.2020 у справі № 910/2051/19, у постановах Верховного Суду від 27.10.2021 у справі № 910/16684/19, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16, від 22.02.2022 у справі № 906/762/20, від 28.11.2023 у справі № 906/1081/22.
Відповідно до статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
Статтею 876 ЦК України встановлено, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.
Частинами першою та другою статті 877 ЦК України визначено, що підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.
Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.
Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 879 ЦК України матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.
Договором на замовника може бути покладений обов`язок сприяти підрядникові у забезпеченні будівництва водопостачанням, електроенергією тощо, а також у наданні інших послуг.
Підрядник, який зобов`язаний здійснювати матеріально-технічне забезпечення будівництва, несе ризик неможливості використання наданого ним матеріалу (деталей, конструкцій) або устаткування без погіршення якості робіт.
Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.
Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами.
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Відповідно до частин першої-другої статті 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.
За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.
Таким чином, вказаними нормами передбачено способи захисту прав замовника внаслідок невиконання або неналежного виконання умов договору будівельного підряду.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 направив відповідачу лист-вимогу, в якій вимагав повернути сплачені кошти за договором. При цьому ОСОБА_1 не зазначив про розірвання договору. 
Таким чином встановивши, що замовник не використав своє безумовне право на розірвання договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір не розірваний та не припинений, у зв`язку з чим вимога про розірвання договору поновить порушені права позивача.
Матеріали справи свідчать про те, що позивач, який є замовником за договором на виконання робіт № 09122021 від 09 грудня 2021 року, належним чином виконав свій обов`язок щодо здійснення попередньої оплати підряднику (відповідачу) в узгодженому сторонами розмірі – 3 168 000,00 грн, що свідчить про добросовісність дій позивача та належне виконання ним умов договору.
Згідно з розділом 3 вказаного договору передбачений графік виконання робіт, згідно з яким робота має бути виконана в такі етапи: розробка та погодження проектної документації, виготовлення модульного будинку - до 25.07.2022, організація будівництва свайного фундаменту (забивні бетонні сваї) відповідно до проектної документації на земельній ділянці замовника - до 05.08.2022, монтаж та передача замовнику модульного будинку, а також виконання робіт за Договором у повному обсязі та належним чином - до 25.08.2022.
Проте, відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту виконання ним зобов`язань у зазначений у договорі строк. Крім того, відповідач не заперечував щодо не виконання свого зобов`язання за умовами вказаного договору.
Таким чином, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, що свідчить про неналежне виконання підрядником умов договору в межах погодженого строку.
Ураховуючи ці обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що внаслідок неналежного виконання договору з боку відповідача, позивачу було завдано збитків на суму 3 168 000,00 грн. Оскільки зазначені збитки є прямим наслідком порушення договірних зобов`язань, вони підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не порушив умов договору, оскільки недотримання термінів виконання зобов`язань було спричинено форс-мажорними обставинами, які об`єктивно не залежали від його дій, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
Лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Той факт, що ТПП України  засвідчила відповідну форс-мажорну обставину сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.
Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22).
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22сертифікат ТПП України не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором. 
Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП України, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП України, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що   ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором у визначений строк не виконав, що свідчить про порушення прав позивача, а також те, що належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між обставинами, на які посилається ОСОБА_2 та неможливістю виконання зобов`язань, останній не надав, тому наявні підстави для задоволення позову.
Також колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що п.п.12.3, 12.5 договору на виконання робіт №09122021 від 09 грудня 2021 року передбачено, що сторона, яка не може виконати зобов`язання за цим договором, повинна письмово не пізніше п`яти днів повідомити іншу сторону про настання форс-мажорних обставин, припинення виконання своїх зобов`язань із проектом врегулювання взаємних зобов`язань. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання чи припинення форс - мажорних обставин позбавляє сторону права на них посилатися.
Проте, ОСОБА_2 на виконання вимог вказаного договору не повідомив позивача про виникнення форс-мажорних обставин. 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року у справі №  910/15264/21 неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор). 
Посилання ОСОБА_2 на те, що було влучання російської авіації по складам в м. Бровари, в тому числі і по будівлям за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходились все обладнання та матеріали саме для виготовлення модульного будинку, що передбачено договором, та є форс-мажором саме для даного конкретного випадку, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Зокрема, матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів того, що все обладнання та матеріали саме для виготовлення модульного будинку, що передбачено договором, дійсно було за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, повідомлення з Броварського РУ ГУ ДСНС України Київській області від 14.06.2024 та ГУ НП В Київській області від 20.06.2024 за вказаною адресою у проміжок часу березень-квітень 2022 року факт влучання снаряду зафіксовано не було, пожежно-рятувальні підрозділи на ліквідацію наслідків за вище вказаною адресою виїздів не здійснювали.
Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі №  910/8741/22 зазначив, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.  Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст.611 ЦК та ст.217 ГК. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 ЦК та ст.218 ГК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача нарахованих позивачем неустойки (пені, штрафу), інфляційних втрат та 3% річних.
Проте, колегія суддів не погоджується з періодом нарахування неустойки (пені, штрафу), інфляційних втрат та 3% річних, відповідно з їх розміром.
Зі змісту договору на виконання робіт № 09122021 від 09 грудня 2021 року вбачається, що сторони у договорі визначили кінцевий строк виконання відповідачем усіх передбачених цим договором робіт, тобто змонтувати та передати модульний будинок до 25 серпня 2022 року (пункт 3.5 договору), які відповідач так і не здійснив.
ОСОБА_1 розрахував неустойку (пені, штрафу), інфляційні втрати, 3% річних починаючи з 21 травня 2022 року, що є необґрунтованим.
Колегія суддів зазначає, що настання відповідальності за неналежне виконання договору підряду не прив`язано до порушення строку виконання окремого етапу робіт, якщо договором не визначено інше.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/3362/18, у постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 206/3443/23 (провадження № 61-4924св24).
Згідно з пунктом 11.5 договору виконавець несе відповідальність за порушення зі своєї вини таких зобов`язань за договором і у таких сумах: за порушення строків передбачених в графіку виконання робіт стягується пеня у розмірі 0,2% загальної вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.
З огляду на вказане, відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами договору підряду у виді штрафних санкцій (пені, штрафу) та нарахування акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК, настає у разі прострочення виконання відповідачем обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта, тобто за прострочення виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення виконання окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.
Тому встановлена договором відповідальність за невиконання зобов`язань починається з наступного дня за днем закінчення виконання всіх робіт за договором (до 25 серпня 2022 року), тобто з 26 серпня 2022 року, відповідно, саме з цієї дати виникає право позивача на нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу), інфляційних втрат та 3% річних.
Розмір 3% річних за період з 26 серпня 2022 року по 11 грудня 2023 року становить 123 161,43 грн
Період розрахунку: з 26.08.2022 року по 31.12.2022 року - 128 днів
[Проценти] = 3 168 000,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 128 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 33 329,10 грн. Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 11.12.2023 року - 345 днів[Проценти] = 3 168 000,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 345 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 89 832,33 грн.

Розмір інфляційних втрат за період з 26 серпня 2022 року по 11 грудня 2023 року становить 333 454,43 грн
У період з 01.09.2022 року по 11.12.2023 року індексація на суму 3 168 000,00 грн
[Сукупний індекс інфляції] = 101,90% ? 102,50% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,80% ? 100,70% ? 101,50% ? 100,20% ? 100,50% ? 100,80% ? 99,40% ? 98,60% ? 100,50% ? 100,80% ? 100,50% = 110,526% (за період Вересень 2022 - Листопад 2023) [Інфляційні нарахування] = 3 168 000,00 грн (сума боргу) ? 110,526% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 3 168 000,00 грн (сума боргу) = 333 454,43 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення пені та штрафу, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з пунктом 11.5 договору виконавець несе відповідальність за порушення зі своєї вини таких зобов`язань за договором і у таких сумах: за порушення строків передбачених в графіку виконання робіт стягується пеня у розмірі 0,2% загальної вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).
Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків сплати процентів за користування кредитом, нарахованих за один і той самий період суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 333/4292/15-ц)
Таким чином, позивач ОСОБА_1 фактично просить про подвійне притягнення до відповідальності ОСОБА_2 за одне і теж правопорушення, а саме, стягнення неустойки за невиконання зобов`язання.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штраф у розмірі 452 500,00 грн, у зв`язку з чим підстави для стягнення пені відсутні.
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення неустойки (пені, штрафу), інфляційних втрат та 3% річних, а саме зменшенню розміру стягнутих з ОСОБА_2 інфляційних втрат з 488 979,62 грн до 333 454,43 грн, 3% річних з 148 418,63 грн до 123 161,43 грн та відмовити у стягненні пені, у зв`язку з чим апеляційна скарга - частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково на 51,81%, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 6427,03 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково на 48,19%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 7173,56 грн необхідно компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Шляхом взаємозаліку зазначених сум необхідно компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у розмірі 746,53 грн (7173,56 грн – 6427,03 грн).
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3   – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року змінити в частині суми стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 333 454,43 грн; три відсотка річних в розмірі 123 161,43 грн.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року в частині стягнення пені – скасувати та у задоволенні цих вимог відмовити.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року в частині розірвання договору на виконання робіт № 09122021 від 09 грудня 2021 року, стягнення основної суми в розмірі 3 168 000,00 грн та штрафу в розмірі 452 500,00 грн – залишити без змін.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 746,53 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.В. Маміна

       О.Ю. Тичкова